# data[].attributes.body
Хто хоч на день приїде до Києва, не може не зайти до Києво-Печерської лаври, Софійського та Михайлівського соборів, не познімкуватися на Майдані, не порозглядати Будинок з химерами, не прогулятися Андріївським узвозом. Проте, крім «стандартного набору» найвизначніших місць, у столиці є чимало місць незвичайних, які варто відвідати не лише задля цікавості, а й задля нетипових світлин.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Хто хоч на день приїде до Києва, не може не зайти до Києво-Печерської лаври, Софійського та Михайлівського соборів, не познімкуватися на Майдані, не порозглядати Будинок з химерами, не прогулятися Андріївським узвозом. Проте, крім "стандартного набору" найвизначніших місць, у столиці є чимало місць незвичайних, які варто відвідати не лише задля цікавості, а й задля нетипових світлин.

У цій статті ми розповімо вам про топ-12 відомих і невідомих об'єктів Києва, які неодмінно варто побачити.

Софійський собор

Софія Київська має тисячолітню історію. Її було споруджено за часів Ярослава Мудрого - мармуровий саркофаг з його поховання зберігся дотепер. Інтер'єр Софії вражає древніми фресками та мозаїками. Головна, п'ятиметрова заввишки мозаїка Богоматір Оранта пережила усі руйнування, що їх зазнавав собор упродовж віків, і вважається оберегом Києва та України. Маловідома "родзинка" Софії схована всередині веж, обіч сходів. Це стінопис на світські сюжети й сотні графіті, що їх у давнину вишкрябали на стінах прості кияни.

Вхід на територію Софійського заповідника: 25 грн - дорослі, 15 грн - діти, пенсіонери.
Квитки у Софійський собор: 100 грн - дорослі, 40 грн - діти, пенсіонери.
Вхід на дзвіницю: 60 грн - дорослі, 20 грн - діти.
Єдиний квиток (на відвідування всіх об'єктів заповідника): 200 грн - дорослі, 100 грн - діти.

Як доїхати: 10 хвилин пішки від станції метро "Майдан Незалежності" або "Золоті Ворота"

Києво-Печерська лавра

Гігантський монастир, а тепер - історико-культурний заповідник (частиною якого досі користується монастир) завжди був справжнім "містом у місті". Тут ви незчуєтеся, як кілька годин поспіль проблукаєте вгору і вниз лабіринтами лаврських вуличок поміж великих і малих храмів, будинків і мурів. Хоч раз треба побувати у лаврських печерах із сотнями мощів святих, про надприродні властивості яких ходить чимало легенд. А із дзвіниці заввишки 96,5 м можна охопити поглядом і саму Лавру, і далекі краєвиди обох берегів Дніпра. Мабуть, вам не вистачить і дня, щоб відвідати всі музеї, розташовані на території Лаври: Музей мікромініатюр Миколи Сядристого, Музей історичних коштовностей, Музей декоративно-прикладного мистецтва, Музей книги, Музей кіно й традиційних народних інструментів...

Вхід на територію заповідника: 80 грн - дорослі (включно з підйомом на дзвіницю). Вхідні квитки до музеїв купуються окремо.
Лаврські печери: безкоштовно (територія монастиря).
Розклад роботи: територія заповідника відкрита з 9:00 до 19:00, дзвіниця Успенського собору - з 10:00 до 19:00, без вихідних.

Як доїхати: автобусом № 24 (24 А), тролейбусом № 38, маршрутним таксі № 470.

Успенський собор

Головний собор Києво-Печерської лаври було споруджено в другій половині XI ст., а у XVIII ст. перебудовано у формах українського бароко. Довгі віки він був усипальнею князів, митрополитів, можновладців. Під час війни, 3 листопада 1941 року Успенський собор був висаджений у повітря. Як один із символів України, його відбудували вже за часів незалежності, у 1998-2000 роках.

Володимирська гірка, фунікулер і пішохідний міст

З чарівної Володимирської гірки відкриваються краєвиди Дніпра, Подолу, Лівого берега, Печерських пагорбів. Схилами гори розбігаються доріжки, вибрукувані старовинною жовтою цеглою. На середній терасі ще 1853 року встановлено пам'ятник князю Володимиру, який хрестив Київську Русь-Україну. Саме біля цього пам'ятника починається (чи закінчується) новий пішохідний міст, який сполучає Володимирську гірку з Аркою дружби народів.

Між верхівкою та підніжжям гори курсує фунікулер - єдиний в Україні. Він незмінно діє вже понад століття: відкриття "Михайлівського електричного підйому", що найкоротшим шляхом з'єднав Верхнє місто і Поділ, відбулося 7 травня 1905 року.

Вартість однієї поїздки фунікулером: 8 грн.

Як доїхати: до Володимирської гірки та верхньої станції фунікулера - 10 хвилин пішки від станції метро "Майдан Незалежності", нижня станція фунікулера розташована біля станції метро "Поштова площа".

Андріївський узвіз

Одна з найдавніших київських вулиць, Андріївський узвіз збігає з Верхнього міста на Поділ, звиваючись між схилами Замкової гори й Уздихальниці. Над ним підноситься елегантна Андріївська церква, збудована у 1749-1754 роках за проектом Бартоломео Растреллі. Нижче розташовані "Замок Ричарда Левове Серце" - на переконання киян, населений привидами, Музей Булгакова, Музей одної вулиці, Театр на Подолі. Андріївський узвіз - вулиця художніх галерей, сувенірних крамниць, арт-кав'ярень. Цілорічно тут просто неба продаються твори мистецтва та сувеніри.

Як доїхати: 15 хвилин пішки від станції метро "Майдан Незалежності" або "Золоті Ворота", 5 хвилин пішки від верхньої станції фунікулера, або ж знизу - 5 хвилин пішки від станції метро "Контрактова площа".

Пейзажна алея

Це саме те місце, де неодмінно треба фотографуватися. Якщо ви хочете зробити яскраві, незвичайні кадри - вам сюди. 2009 року в межах боротьби з незаконною забудовою алеї тут було створено дитячий майданчик із дивовижними персонажами з "Аліси" й інших книжок. Серед них - викладені мозаїкою тридцятиметрова кішка-стоніжка, дитяча гірка, на якій можна вистромити голову з усмішки Чеширського кота, фонтани у вигляді слоника та зебр, лавки-кролики та багато іншого.

Як доїхати: тролейбусами №№ 16 і 18 від станції метро "Майдан Незалежності" до зупинки "Львівська площа", 15 хвилин пішки від станції метро "Золоті Ворота", 10 хвилин пішки від верхньої станції фунікулера.

Воздвиженка

Пустир на місці знесених ще у 1980-ті хаток урочищ Гончарі та Кожум'яки (згадайте фільм "За двома зайцями") на початку двохтисячних нашвидкуруч забудували стилізованими під старовину будинками. Вартість квадратних метрів зашкалювала. Проте ті, хто придбали тут житло, так в нього й не заселилися: через старі комунікації та дешеві будматеріали "елітні" будинки виявилися непридатними для життя. Проте після недавньої реконструкції з мертвого кварталу Воздвиженка стрімко перетворюється на модний район. Чи не щомісяця тут відкриваються нові бари, галереї, магазини актуальних брендів і спортклуби. А ще вона лишається знахідкою для тих, хто шукає нетипові місця для фотосесій.

Як доїхати: 10 хвилин пішки від станції метро "Контрактова площа".

Будинок з химерами

Будинок у стилі модерн спорудив для себе у 1901-1903 роках Владислав Городецький - тоді вже успішний київський архітектор. Оселя господаря займала бельетаж, квартири на інших поверхах здавалися в оренду. Палкий шанувальник полювання у далеких країнах, він оздобив дах і фасад свого будинку скульптурами дівчат і різноманітних тварин - від жаб до носорогів. Мисливські трофеї та морські чудовиська - головна тема так само екзотичного інтер'єру споруди. Нині Будинок з химерами служить для президентських прийомів, і побачити його всередині можна лише заздалегідь записавшись на екскурсію, заповнивши форму. Термін очікування своєї черги може сягати 2-3 місяців, проте є бонус - квитки безкоштовні.

Квитки: безкоштовно, записуватися заздалегідь тут.

Як доїхати: 15 хвилин пішки від станції метро "Майдан Незалежності", 10 хвилин пішки від верхнього виходу станції метро "Хрещатик".

Як і Будинок з химерами, будівля Національного художнього музею та караїмська кенаса, Миколаївський костел належить до витворів архітектора Владислава Городецького, який сміливо експериментував з історичними стилями. Для костелу він обрав готичний - і як нам здається, не прогадав. Костел діє як храм і водночас слугує Залом органної та камерної музики.

Розклад концертів: за посиланням.

Як доїхати: 10 хвилин пішки від станції метро "Олімпійська".

Русанівські фонтани

Комплекс із 15 світломузичних фонтанів розташований в акваторії Русанівського каналу, штучно створеного наприкінці 1970-х, коли розбудовувалася Русанівка - новий, модерний на той час житловий масив на Лівому березі Дніпра. Для прогулянок і відпочинку було спроектовано набережну, яку прикрасили "гейзерами", струмені яких здіймаються прямо з водного плеса на висоту до 30 метрів.

Розклад роботи: з 1 травня до 30 вересня в усі дні, окрім понеділка, з 14:00 до 23:00. Від настання темряви до 23:00 діє світловий супровід, а у п'ятницю, суботу і святкові дні - ще й музичний.

Як доїхати: пішки від станцій метро "Лівобережна", "Гідропарк" або "Дарниця".

Оболонська набережна та парк "Наталка"

Це місце справжньої дефіляди, де велелюдно цілий рік, а особливо, коли тепло. Низом тягнеться смуга піску - там засмагають, пікнікують і купаються. Верхом прогулюються пішки, їздять на велосипедах, роликах і взагалі всьому, що має коліщатка, пригощаються на літніх терасах. На набережній є кілька дитячих майданчиків, мотузковий парк, пункт прокату катамаранів, тренажери, майданчик воркауту, волейбольні майданчики, сад скульптур. Закінчується набережна сучасним парком "Наталка".

Як доїхати: до початку набережної - 10 хвилин пішки від станції метро "Мінська", до парку "Наталка" - маршруткою № 582 від станції метро "Оболонь".

Новий ботсад

Величезний ботанічний сад імені Гришка розкинувся на пагорбах над Дніпром. Він створений за принципом географічних зон: тут є ділянки "Степи України", "Українські Карпати", "Крим", "Далекий Схід", "Кавказ", "Середня Азія" тощо, а також моносади - сад магнолій, буковий ліс, березовий гай, розарій та сирингарій - величезний сад з десятками сортів бузку. Саме з нього відкривається мальовничий краєвид Видубицького монастиря.

ВИДУБИЦЬКИЙ СВЯТО-МИХАЙЛІВСЬКИЙ ЧОЛОВІЧИЙ МОНАСТИР.Видубицький монастир засновано у другій половині ХІ сторіччя сином князя Ярослава Всеволодом. Сучасний ансамбль Видубицького монастиря сформувався наприкінці XVII - на початку XVIII ст.

Опубліковано Свято-Михайлівський Видубицький чоловічий монастир Четвер, 20 липня 2017 р.

Ботсад - місце, де можна фотографуватися на тлі квітучих дерев і кущів від весни і до осені.

Розклад роботи: травень - серпень: з 8:30 до 21:00, вересень - квітень: з 8:00 до настання сутінок; оранжерейний комплекс: з 10:00 до 16:00, в суботу і неділю: з 11:00 до 17:00, вихідні: понеділок та вівторок.
Вхід: дорослі - 50 грн, школярі - 20 грн, діти до 7 років, пенсіонери та пільгові категорії - безкоштовно; оранжерейний комплекс - 20 грн.

Як доїхати: від станції метро "Печерська" автобусом № 62 або тролейбусом № 14 до кінцевої зупинки "Ботанічний сад".

Астрономічна обсерваторія

У Києві є дві обсерваторії: одна належить до Київського національного університету імені Т. Шевченка, інша - до Національної академії наук. Перша розташована у центрі міста, на вулиці Обсерваторній. За попереднім записом, що ведеться через сайт, сюди можна потрапити на вечірню екскурсію, щоб поспостерігати у телескоп за зоряним небом і відвідати Астрономічний музей. Головна астрономічна обсерваторія НАНУ розташована на околиці міста, у Голосієві. Сюди теж запрошують приходити на екскурсії і брати участь в аматорських астрономічних спостереженнях. Проблема щодо обох обсерваторій - усі ці заходи проводяться лише для груп, за попереднім узгодженням.

Записатися на екскурсію до університетської обсерваторії та переглянути графік можна тут.
Організувати екскурсію до обсерваторії НАНУ для групи не менше ніж 10 осіб - за телефоном (097) 236-28-80.

Як доїхати: до університетської обсерваторії - від станції метро "Майдан Незалежності" або "Лук'янівська" тролейбусами №№ 16 і 18 до зупинки "Обсерваторна"; до обсерваторії Академії наук - тролейбусом № 11 від ВДНГ до кінцевої зупинки або маршруткою № 496 від станції метро "Лук'янівська" або зупинок "Епіцентр", "Заболотного", "Метрологічна" до зупинки "Лікарня Феофанія, корпус 2".

# data[].attributes.attachment_link.title
12 цікавих місць Києва, які варто відвідати | Event Ukraine

# data[].attributes.attachment_link.description
Хто хоч на день приїде до Києва, не може не зайти до Києво-Печерської лаври, Софійського та Михайлівського соборів, не познімкуватися на Майдані, не порозглядати Будинок з химерами, не прогулятися Андріївським узвозом. Проте, крім "стандартного набору" найвизначніших місць, у столиці є чимало місць незвичайних, які варто відвідати не лише задля цікавості, а й задля нетипових світлин.

# data[].attributes.headline
Спорт моє життя

# data[].attributes.subject
Спорт моє життя

# data[].attributes.body
Хто зі мною?

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.question
А які гуртки та секції ви відвідуєте після школи?

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.poll_choices[].choice_text
Спортивна секція

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.poll_choices[].choice_text
освітні гуртки

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.poll_choices[].choice_text
мистецькі гуртки

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.poll_choices[].choice_text
нічим не займаюся

# data[].attributes.headline
Читання – це збагачення свого розуму, а книга – «двері» до знань

# data[].attributes.subject
Читання – це збагачення свого розуму, а книга – «двері» до знань

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Експозиція музею книги та друкарства в Острозі складається зі старих та напрочуд цінних книг. Завдяки творчому підходу та нестандартним рішенням працівникам музею вдалося зацікавити своєю установою широке коло відвідувачів. Завідувачка музею Світлана Позіховська разом із колегою Андрієм Брижуком активно розвивають музей, роблячи акцент на цифровій трансформації та доступності. У 2019 році перший поверх закладу став культурним хабом, а в експозиційних залах з'явилися сенсорні інфопанелі. Старовинні видання тут не тільки демонструють, а й досліджують та оцифровують.

В Україні є два повнопрофільні музеї книжкової справи: Державний музей книги і друкарства України на території Києво-Печерської лаври, створений у 1972 році, і музей книги та друкарства в Острозі, заснований на 13 років пізніше. Поява такої установи в Острозі спричинена історичною спадщиною цього волинського міста. Відомі своєю меценатською діяльностью князі Острозькі перетворили свою волинську твердиню на культурну столицю руських земель XVI століття.

Місто захищали стіни, за якими у другій половині XVI століття існували замок, школа, папірня та друкарня. В острозькій друкарні Іван Федоров видав перший на українських теренах повний переклад Біблії церковнослов'янською мовою. Важливість появи цієї книжки пояснює завідувачка музею Світлана Позіховська:

- Князів Острозьких називали некоронованими королями Русі: їм щонайменше тричі пропонували польський престол, для чого потрібно було зректися християнства і навернутися в католицизм. І тому важливо, що Острозька Біблія вийшла кирилицею, бо в ті часи велася активна полеміка про те, що божественними мовами є тільки латина і грецька, а слов'янська не є мовою Божою, тому Біблія не може бути надрукована нею.

Музей книги та друкарства розташований в унікальній історичній споруді - Луцькій надбрамній вежі типу барбакан, збудованій у XVI столітті. Вежа стоїть на невеликому пагорбі, звідки відкривається панорама на Острог. Чотири століття тому брама слугувала північним в'їздом до міста; дорога, що проходила через неї, вела у бік Луцька. Завдяки вчасній реставрації збереглася кам'яна "корона" - декоративна надбудовна стінка, що прикрашає вершину Луцької вежі розкішною ранньобароковою ліпниною. А функцію вікон на горішніх поверхах виконують відреставровані автентичні бійниці.

Простір всередині споруди є прикладом того, як музей здатний пристосовуватися до історичного середовища. Вітрини з рідкісними рукописами і стародруками оточені автентичними бійницями, що розташовані на горішніх поверхах вежі й виконують функцію вікон. Будівля створює авру старовинності, під вплив якої відвідувач потрапляє одразу, щойно переступить поріг музею.

Як усе починалося

Появі острозького музею передувала діяльність на початку XX століття Братства імені князів Острозьких. Організація розпочала відзначати урочисті події, пов'язані з родом Острозьких, проводити публічні заходи та педагогічні курси, але, крім цього, мала на меті відреставрувати Острозький замок та перетворити його на культурний центр. У 1916 році в замку відкрили історичний музей. А 1985-го книжкова колекція установи, створеної Братством імені князів Острозьких, стала частиною фондів музею книги та друкарства.

Одначе так само фонди музею поповнювалися цінними книгами з багатьох наукових установ тодішнього Радянського Союзу, згадує Світлана:

- Ми працювали з великими обмінно-резервними фондами наукових бібліотек. Це бібліотека імені Стефаника у Львові, бібліотека Львівського університету; у Києві - парламентська бібліотека, історична бібліотека, бібліотека імені Вернадського, а також бібліотека імені Леніна в Москві (сьогодні Російська державна бібліотека. - ред.) та Салтикова-Щедріна в Ленінграді (Російська національна бібліотека в Санкт-Петербурзі. - ред.)

Створення музею в Луцькій надбрамній вежі відбувалося у рамках ширшого проєкту - створення в Острозі Державного історико-культурного заповідника, до якого входять ще краєзнавчий музей та нумізматична виставка (колекція монет і нагород).

У Радянському Союзі не вдалося знайти установи, яка би взялася за повноцінне архітектурно-художнє оформлення Острозького музею книги. Тому багато відповідальності лягло на плечі команди музейників. Досвіду довелося набиратися в процесі, зіштовхуючись із різними курйозами. Скажімо, майстри Ленінградського художнього комбінату, що виготовили на замовлення музею вітрини для окладів Євангелій, не врахували товщину останніх, через що скляна кришка не закривалася. Довелося розмістити ці оклади у вертикальному положенні на стінах музею. Це рішення виявилося композиційно навіть успішнішим, аніж попередньо ухвалене, тому що ті вітрини мали розміщуватися по центру зали і тоді вони ставали б у ній домінантою, перекриваючи собою інші експонати.

Одного разу Світлані Позіховській разом із її чоловіком довелося везти в музей дуже важку сумку зі стародруками аж зі Львова. Це відбувалося в роки тотального дефіциту в Радянському Союзі, і їхні колеги жартували, що краще було привезти зі Львова шматок ковбаси, аніж ці книги. Та насправді всі були раді, бо колекція музею поповнилася цінними експонатами.

Музей виростав із неймовірною швидкістю, і, щоб устигнути вкомплектувати його повністю до відкриття, музейникам доводилося працювати понаднормово, жертвуючи сном.

Біблія, Коран та підручник з екзорцизму

Крім передачі музею колекції, зібраної Братством Острозьких, та кооперації музейників із бібліотеками, поповнення обмінних фондів музею відбувалося у найрізноманітніші способи. Завдяки співпраці з букіністичними магазинами вдалося придбати прижиттєве видання "Енеїди" Івана Котляревського - першого твору нової української літератури.

А для того щоб отримати стародруки від священників довколишніх церков, працівники музею за допомогою сполук аміаку відчищали оклади до ікон. Місцеві настоятелі не хотіли просто так віддавати раритетні книги, але так само не мали бажання чистити потемнілі оклади.

Також один місцевий житель віддав рідкісний ірмолой слов'янського друкаря XVII століття Спиридона Соболя в обмін на дорогий тоді болоньєвий плащ. Дотепер у колекцію час від часу надходять поповнення і від благодійників. Загалом фонди музею нараховують майже п'ять тисяч книг, серед яких понад сто рукописів та півтори тисячі стародруків. І їхня кількість постійно зростає.

До цінних рукописних експонатів належать Євангеліє, написане в одному з волинських монастирів у XVI столітті, та нотний ірмологіон, у якому є запис острозького наспіву. У князя Острозького був хор, який складався зі студентів Острозької академії, і цей хор наприкінці XVI століття почав використовувати свій особливий тип виконання молитви - наспів.

Крім слов'янських рукописів, в експозиції є також Коран початку XIX століття, що був написаний острозькими татарами і зберігався у місцевій мечеті. У 1992 році його викупили для колекції музею в родини острозьких татар за 300 карбованців, що за тогочасним курсом дорівнювало півтора доларам.

Але насамперед музей славиться своєю колекцією стародруків - так сьогодні називають усі книги, виготовлені на верстаті починаючи з середини XV століття (коли виникло друкарство) і до початку XIX-го.

На відміну від Острозької Біблії, яка збереглася до нашого часу в понад 300 примірниках, інша важлива пам'ятка з доробку острозької друкарні - "Буквар" Івана Федорова - в музеї представлена копією, про що розповідає директорка музею:

- І львівський, і острозький "Буквар" збереглися у двох примірниках, і обидва перебувають в закордонних збірках. Острозький "Буквар" - в крайовій бібліотеці німецького містечка Ґота, куди потрапив ще у XVI столітті і, ймовірно, завезений туди був самим Іваном Федоровим. Ще один, дефектний, примірник належить королівській бібліотеці Копенгаґена.

Також у музеї можна знайти цілу експозицію, присвячену діяльності львівського друкаря Михайла Сльозки, якого митрополит Петро Могила відлучив від церкви за передрук у Львові "Служебника" та "Октоїха", виданих Києво-Печерською лаврою. Бо Сльозка зробив це без дозволу.

Музейна колекція містить також книжки, надруковані сучасною українською мовою, зокрема твори багатьох українських класиків. Наприклад, тут зберігаються півтори сотні примірників "Кобзаря" Тараса Шевченка. Частину книжок отримали 2019 року під час флешмобу "Подаруй книгу для музею". Найстарішим з усіх наявних тут "Кобзарів" є празьке видання 1876 року. Також тут є колекція видань творів Івана Франка, а поряд - добірка мініатюрних книжок.

Як підказує назва Острозького музею книги та друкарства, він має географічно ширшу, аніж музей-колега в Києві, експозицію, яка не обмежується книгами, надрукованими в Україні.

Відвідувачі музею можуть побачити тут також західноєвропейські стародруки. Найстаріший серед них - інкунабула Coniurationes demonum ("Вигнання демонів") 1492 року, видана в друкарні Стефана Планки у Римі. Всередині містяться зображення демонів у вигляді крилатих драконів. У книзі описується обряд екзорцизму, тобто вигнання бісів із тіла одержимої людини.

Крім стародруку з драконами, тут є книжка із зображенням гіпоґрифа - паризьке видання славетної лицарської поеми "Несамовитий Роланд" пера Лудовіко Аріосто, надруковане у 1783 році.

Серед експонатів можна знайти декреталії (постанови) Папи Римського Григорія IX, які вийшли друком у Парижі в 1511 році. А ще "Граматику" португальського єзуїта Емануеля Альвареса - підручник, за яким на українських землях понад 300 років вивчали латинську мову.

Книги, які експонуються горизонтально і в розгорнутому вигляді, працівникам музею доводиться час від часу перегортати, аби запобігти деформації сторінок. Тому експозицію музею не можна назвати статичною: завітавши до музею повторно, відвідувачі застануть книги розгорнутими на інших сюжетах.

Як розговорити книжку

Сама по собі книжка, на думку Світлани Позіховської, мало що може сказати тому, хто на неї дивиться. Для того щоб експозиція йшла на діалог, недостатньо прилучити поруч із експонатами коротку інформаційну довідку.

- Стаціонарна експозиція є консервативною. І приходить момент, коли ти розумієш, що тримати книги у фондах і розміщувати постійну експозицію, яку люди бачили тридцять років тому, - це вже непристойно. Тобі стає тісно у цих рамках, і ти починаєш шукати якісь варіації.

Крім важких фоліантів і більш сучасних книжок, у Музеї книги та друкарства можна побачити верстат на кшталт того, за яким друкував свої книги Іван Федоров, а також муляж старого монаха, що пише, сидячи за столом. Є тут і шкільна парта, за якою можна відчути себе студентом Острозької академії. За цією партою відвідувачі мають нагоду написати пером відгук про музей. Такі вкраплення підсилюють експозицію завдяки взаємодії з відвідувачем.

У 2019 році команда музею осучаснила експозицію після того, як виграла конкурс Міністерства культури "Малі міста - великі враження". Завдяки цій програмі перший поверх музею перетворили на хаб, де тепер відбуваються культурні заходи: наприклад, лекція про арабську мову від сходознавця та дослідника острозького Корану Михайла Якубовича, лекції про фемінізм, імпресіонізм тощо, майстер-класи, пов'язані з процесом створення книг, а також вечори акустичної музики. Крім цього, прямо на стіни першого поверху тепер проєктують звуковий мультиплікаційний фільм із коротким екскурсом в історію Острога.

Оскільки виставлені на огляд книги розміщені у вітринах і відвідувачі не можуть доторкнутися до них та погортати, очевидною для музейників була потреба знайти інший спосіб взаємодії з цими експонатами. Діджиталізація, тобто переведення у цифровий формат, - водночас простий та ефективний підхід до розв'язання цього питання.

У залах із експозиціями встановили електронні сенсорні панелі - так званий інформаційний кіоск або сенсорний термінал. Досвідом діджиталізації ділиться заступник директора з наукової роботи історико-культурного заповідника міста Острог Андрій Брижук.

- Інформаційний кіоск став першим діджитал-рішенням у музеї. Тоді ми випробували цю технологію і побачили, що відвідувачі нею користуються: вони переглядають книги або читають історичну довідку. Також тут є цифрові копії книг, є опис наших колекцій, є книга відгуків та запис острозького наспіву.

Крім цього, музей добре пристосований до потреб людей із порушеннями зору. Вони можуть скористатися тактильними табличками, надрукованими шрифтом Брайля, або створеною на 3D-принтері моделлю будівлі музею, відчувши на дотик її розміри та форму. Існує окремий путівник для слабозорих із контрастним шрифтом та крупними яскравими зображеннями.

Всі охочі мають змогу послухати аудіогіда - програму можна завантажити на смартфон за QR-кодом. Андрій жартома пригадує, як текст першого аудіогіда для музею начитав місцевий житель за дві пляшки коньяку.

Андрій закінчив Острозьку академію у 2014-му, а вже за чотири роки приєднався до команди історико-культурного заповідника. Вирішив присвятити себе цій справі, оскільки дуже любить історію.

- Ще у шкільні роки історія була близька мені, тому я обрав її для навчання в університеті, а потім зацікавився музеєм і відтоді продовжую професійно цим займатися. Тут є щось близьке до сродної праці Сковороди - тобто робота-хобі.

Музей книги та друкарства в Острозі можна назвати й дослідницькою установою, адже до його фондів належить чимало стародруків без вихідних даних, через що неможливо відразу встановити друкарню, де книгу видали, ім'я друкаря та рік її появи. Тому часом працівники музею самостійно досліджують свою колекцію, що потребує знання історії письма, паперу, водяних знаків, церковнослов'янської мови тощо.

Зазвичай зі старовинними книгами дослідники працюють без рукавичок, позаяк ті притуплюють тактильне відчуття і через це можна пошкодити сторінку, навіть не усвідомивши цього. Найголовніше правило - руки мають бути чистими та сухими. Рукавички використовують лише для книг, що були видрукувані з використанням ртуті, або при роботі з металевими окладами, бо кислоти, які можуть бути присутні на руках, здатні призвести до потемніння металу. Інколи папір може бути уражений грибком - тоді він починає розсипатися і виділяти отруйні речовини. У такому разі потрібно надягати не лише рукавички, а й маску.

Одним із великих проєктів музею є партнерська програма з бібліотекою рукописів у Міннесоті, в рамках якої працівники наукових установ оцифровують свої старовинні рукописи за допомогою професійного обладнання, переданого зі Сполучених Штатів Америки. Під фотопарасолею на штативі кріпиться цифрова камера, а поруч на столі лежить книга, яку треба оцифрувати. До камери під'єднують ноутбук і фотографують кожну сторінку книги, переглядаючи на ноутбуці, чи вдалим вийшов знімок.

Відскановані рукописи з'являтимуться на сайті бібліотеки і таким чином стануть доступними для користувачів мережі у всьому світі, а обладнання подорожує до інших установ. Цей проєкт існує ще з 1960-х років, і його задум полягає у тому, щоб оцифрувати якнайбільше рукописів, уберігши їх від потенційного знищення.

Зміни, що відбуваються в Острозькому музеї книги та друкарства, роблять це місце дедалі доступнішим та захопливішим для туристів. Секретом успіху у вдосконаленні музею є любов до своєї роботи, вважає Світлана Позіховська:

- Я себе позиціоную щасливою людиною. Бо моя професія збігається з моїм станом душі. Музей - це абсолютно точне попадання. Ми з ним на одній хвилі: я не відчуваю дисбалансу і дуже люблю музей. Завжди намагаюся віднайти щось цікаве, щоб зробити його особливим, і щоб цю особливість бачила не тільки я, а й ті, хто приходить, і щоб вони захотіли повернутися до нашого музею.

за підтримки

Над матерiалом працювали

# data[].attributes.attachment_link.title
Що ховає Острозький музей книги? * Ukraїner

# data[].attributes.attachment_link.description
Експозиція музею книги та друкарства в Острозі складається зі старих та напрочуд цінних книг. Завдяки творчому підходу та нестандартним рішенням працівникам музею вдалося зацікавити своєю установою широке коло відвідувачів. Завідувачка музею Світлана Позіховська разом із колегою Андрієм Брижуком активно розвивають музей, роблячи акцент на цифровій трансформації та доступності.

# data[].attributes.headline
Порадьте цікаву книгу.

# data[].attributes.subject
Порадьте цікаву книгу.