# data[].attributes.body
La vainilla és un tipus d'orquídia que serveix tant en el món de la medicina com en el de la cuina.
La vainilla té tres noms científics, que són els següents:
- Vainilla Planifòlia
- Vainilla Pompona
- Vainilla Tahitensis
Tot i que totes 3 existeixen, la més famosa en el comerç és la Vainilla Planifòlia.
Aquesta planta es troba distribuïda per tot el món en localitzacions amb un clima tropical.
La Vainilla és de creixement rastre, es cultiva de Mèxic a Paraguai i a Madagascar.
Es fa servir per tractar les febres greus i pel mal de panxa.

# data[].attributes.body
NOM CIETÍFIC
Aloysia
LOCALITZACIÓ
Aquesta espècie es troba en zones temperades o càlides, ja que resisteix molt malament els hiverns molt rigorosos i les gelades.
DESCRIPCIÓ
Introduïda a Europa al segle XVIII. Cultivada a altres regions tropicals i subtropicals com aromàtica, pot trobar-conreada en molts jardins i horts per l'aroma a llimona de les fulles i flors i per les seves propietats medicinals.

# data[].attributes.body
La farigola és una planta aromàtica i medicinal. Els romans ja la feinen servir.
NOM COMÚ
Farigola o timó
NOM AMB CASTELLA
Tomillo
NOM CIENTÍFIC
Thymus vulgaris
LOCALITZACIÓ
La farigola és una espècia que creix amb matolls  .  Creix amb terrenys mes aviat rocosos. Aquesta espècia és troba majoritàriament al Sud-Est d'Europa
PROPIETATS
Aporta moltes vitamines, ajuda en la digestió, combat contra els paràsits i els cucs intestinals.
USOS
1-Amb la Farigola es fa oli de farigola.
2-També fa creixa els cabells .
3-Ajuda a treure la caspa.
4-Cicatritza les ferides.
5-És un repel·lent antimosquits.
6-Ajuda a mantenir les dents netes.
DESCRIPSÓ
La farigola és una petita planta aromàtica,perenne de la família de les labiades que ateny uns 10-30 cm d'alçada amb tija llenyosa i amb molta fulla són ovals o linears,oposades de 3-8 mm d'amplada
CURIUSITATS
El gènere thymus contra de més de 35 espècies diferents.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Flora dijous 3 abril 2014

Herba d'uns 40 centímetres d'alçada molt aromàtica, amb fulles molt petites i les flors son rosades o blanques i floreixen al març. Es recullen quan la planta esta molt florida. És molt abundant i és encara un clàssic a moltes cases.
Inapetència, Digestió

La farigola o timó té propietats medicinals, ja que en la seva composició química hi està inclòs el timol, un component que ajuda a combatre afeccions de les vies respiratòries i digestives. La seva acció antibacteriana, antisèptica, diürètica, antiespasmòdica i expectorant ja fa molts mil·lennis que està reconeguda.

Parts útils: fulles i flors.

Recomanada per

Inapetència: Infusió, d'aigua calenta, de 10gr. de flors i fulles durant 5 minuts. Prendre una tassa abans de menjar.

Digestió: Infusió, d'aigua calenta, de 2gr. de fulles durant 5 minuts. Prendre una tassa al acabar de menjar.

Usos culinaris
El timó també s'utilitza a la cuina tradicional, com espècia per coure diversos tipus de carns, per elaborar les típiques sopes, per condimentar conserves d'olives i cóm a condiment en l'el·laboració de la ratafia de nous.
Recol·lecció
Divendres Sant és el dia més indicat per collir farigola i fer-ne provisió per a la resta de l'any, ja que coincideix amb la primera lluna plena de la primavera, un fet que ressalta les propietats d'aquesta planta.

Localització
í‰s molt freqüent en llocs àrids i pedregosos, molt abundant també en marges i vores de camins

Compartit per viladetora.net

# data[].attributes.attachment_link.description
Flora dijous 3 abril 2014 Herba d'uns 40 centí­metres d'alçada molt aromàtica, amb fulles molt petites i les flors son rosades o blanques i floreixen al març. Es recullen quan la planta esta molt florida. És molt abundant i és encara un clàssic a moltes cases.

# data[].attributes.body
NOM COMU:
Els noms comuns del jolivert amb catala son:
Chulivert. Givert. Jolivert. Juavert. Juevert. Julivert. Julivert en rama. Julivert ver. Junivert.

NOM CIENTIFIC:
Petroselinum crispum es el seu nom cientific.

LOCALITZACIO:
El julivert es trova a  Barcelona. Girona. Lleida. Tarragona. València. Castelló. Alacant.Osigui a molts llocs.

DESCRIPCIO:
Les tiges són estriades i poden arribar fins els 75 cm d'alçada. Les fulles són triangulars, estan molt dividides i són de color verd lluent.

USOS:
Serveix sobretot per cuinar pero tambe medicinal i pot servir com a planta aromatica.

CARACTERISTIQUES:
Planta herbàcia molt característica pel seu aroma i reconeixement culinari.

FOTO:

# data[].attributes.body
NOM COMÚ
Tila

NOM CIENTÍFIC
Tilia

LOCALITZACIÓ
El til·ler el trobem en boscos d’altres arbres barrejat amb ells. Creix en la serralada dels Pirineus, des de l'Albera fins a les muntanyes cantàbriques, així com en les muntanyes pròximes com el Montseny o Montserrat. S'acostuma a trobar des dels 1000 metres en amunt, encara que no és normal trobar-lo per sobre dels 1500.

DESCRIPCIÓ
La Til·la és la flor que fa el tell, un arbre de fulla caduca d'uns 25 metres d'alçària. Amb les inflorescències del tell es fan infusions que tenen un efecte sedant. (vol dir, que tranquil·litza)

USOS
La til·la principalment s'utilitza per a relaxar-se i combatre l'insomni o estrès. Però a més, és antiespasmòdica, digestiva, antiinflamatòria, molt rica en vitamina C.

CARACTERÍSTIQUES

El til·ler és una planta que floreix entre juny i juliol, recol·lectant així el fruit arribant a l'abril. És de fulles grans, de 8 a 14 cm de llarg, de figura de cor, amb els costats desiguals en la base i l'extrem puntegut. El color de la fulla és de color verd fosc.

# data[].attributes.body
NOM COMÚ :
El seu nom comú es jolivert .
NOM CIENTIFIC:
El seu nom científic es " "

# data[].attributes.body
NOM CIENTIFIC
Matricaria chamomilla (Chamomilla recutita)
LOCALITZACIÓ
La camamilla normalment es troba a Europa i a les zones del mediterrani. A més a més es troba als marges dels camins o dels camps de cereals.
DESCRIPCIÓ
Planta herbàcia anual que fa 10-50 cm d'alçada. Fa una olor característica.
La tija és recta i ramificada.
Les fulles són de color verd clar i estan dividides en molts segments finíssims.
USOS

1. Redueix el nivell de colesterol: gràcies al turó (membre de la vitamina B), que ajuda a protegir el nostre fetge davant la possible acumulació de greix, eliminant-lo també de la sang.

2. És digestives: gràcies a les seves propietats i sempre que ho prendre amb moderació, la camamilla que ajudarà a combatre els problemes de nàusees, vòmits.

3. Redueix el nivell d’estrès: ideal per a aquelles persones amb una gran càrrega de treball o càrrega emocional que les caigudes de ple en un estat d’ansietat. Tenint-lo regularment i moderadament, l’estrès es redueix de forma natural.

CURIOSITATS

Es cultiva per als seus usos medicinals. Es recullen les flors i s'assequen a l'ombra. S'utilitza per rentar ferides i es pren en infusió per les seves propietats digestives.

# data[].attributes.body
Entre els seus usos destaquen els culinaris. Principalment s'utilitza en les postres causa del seu sabor intens el que fa contrastar amb altres sabors.

# data[].attributes.body
Prefereix prats sobre substrat calcari. Però avui en dia és més fàcil veure-la en conreu.

# data[].attributes.body
NOM COMU
Espígol o lavanda
NOM CIENTÍFIC

Lavandula angustifolia
LOCALITZACIÓ

Prefereix prats sobre substrat calcari. Però avui en dia és més fàcil veure-la en conreu.
DESCRIPCIÓ
L'espígol és una herba mediterrània que floreix a l'estiu, a partir del mes de juny. El seu origen és de l'oest de la conca mediterrània i habita terrenys calcaris, secs, pobres i solejats, per poder florir intensament de les muntanyes del Principat català.
USOS
RECOMANADA PER
Tradicionalment, s'usa una infusió de flors com a tranquil·litzant o inductor a la son.
ALTRES USOS
- Perfumeria: s'obté l'oli essencial d'espígol i diversos perfums i colònies. També utilitzat per a perfumar la roba fent una pinya amb les fulles agrupades.
-La mel mono-floral d'espígol és molt apreciada.
-Repel·lent de mosquits, en canvi atrau les papallones.

# data[].attributes.body
NOM CIENTÍFIC
Melissa officinalis
LOCALITZACIÓ
Herba vivaç de zones humides i ombrívoles.
DESCRIPCIÓ
La tarongina és la flor del taronger. La tarongina conté hesperidi-na i és emprada com a condiment. També per extensió s'anomena tarongina a les flors d'altres cítrics com el llimoner i el poncem.
És una planta herbàcia perenne que arriba a fer fins a 150 cm d'alçada. La tija és recta i ascendent, quadrangular, ramificada i lleugerament pilosa, creix anualment, ja que mor a l'hivern però les arrels són perennes i torna a créixer. Les fulles són peciolades, de forma oval, romboïdal o fins i tot cordiforme, amb el marge dentat i oposades entre si, i fan de 3 a 7 cm, encara que són més petites les superiors.

USOS
Utilitzada per a realçar el gust de salses, amanides, marinats, farcits, peixos, sopes, verdures i carns.
CURIOSITATS
És una planta herbàcia  que arriba fins al metre alçada. Les fulles tenen forma ovalada amb el marge dentat i oposat entre sí, i mereixen de 3 a 7 centímetres, tot i que les superiors són més petites.
PROPIETATS
Planta dalt contingut antioxidant, a l’Edat Mitjana s'utilitzava per allargar l'esperança de vida. La seva infusió té un sabor agradable i fresc. Entre les seves propietats, en destaquen:

És digestiva i estimula el fetge i la vesícula.

Alleuja els mals de cap.

Millora la memòria, la concentració i l'estat d’ànim.

Afavoreix el son i equilibra el sistema nerviós.

Altres propietats: espasmolítiques, sedants...

# data[].attributes.body
La chali, també coneguda com methee, és una planta medicinal , els beneficis són coneguts des de l'antiguitat. Les propietats medicinals de la chali més notables són les de ser un poderós antisèptic, un gran antiinflamatori i també la de ser útil per a tot tipus de problemes digestius.

El que interessa a nivell medicinal són les llavors de la chali , ja que és la part que conté la gran majoria dels principis actius que li donen les seves propietats tan característiques.

Beneficis de la chali per a la salut

Les llavors de chali , són estupendes quan tens problemes digestius com ara gastritis, restrenyiment, pèrdua de gana i fins i tot si tens trastorns estomacals després d'haver menjat alguna cosa que et va malament.

En el cas de mals de coll o inflamacions musculars la chali és un excel·lent calmant, ja que et alleujarà aquestes molèsties en molt pocs minuts si la utilitzes de la forma correcta.

NOM CIENTIFIC :

Trigonella foenum-graecum

LOCALITZACIO:
originària del sud-oest d'Àsia,

# data[].attributes.body
La canyella es una planta medicinal, sobte a la escorça d'un arbre tambè sarveix per donar un toc dolç a les infocions .
AL NOM CIENTIFIC DE CANYELLA  : cinnamomum verum .
ON LA TROBEM : en l'escorça merronosa del canyeller.
CORIOSITATS DE LA CANENYELLA
la canyella que descobrirem avui, hi ha el fet que conté un oli essencial i ric .Diuen que la canyella té la prop etat d’ajudar a controlar els nivells de sucre en sang en casos de diabetis tipus 2.
DESCRIPCIÓ DE LA CANYELLA

# data[].attributes.body
NOM CIENTÍFIC
Eucalyptus globulus
NOM COMÚ
Eucaliptus
LOCALITZACIÓ
Austràlia és el seu lloc d'origen.A Catalunnya el trobem al delta de l'Ebre i al litoral dela comarca de de la Selva
DESCRIPCIÓ
Arbre gran de fins a 100m d'altura les tiges joves estan recobertes d'una pruïna   grisenca. Tronc d'escorça llisa i sovint aflori.

# data[].attributes.body
Arbust que sovint té forma d'arbre i que pot arribar a fer fins uns 5 m d'alçada.
Les fulles són verdes, oposades, compostes i grans. Tenen 5-7 folíols que tenen forma allargada amb el marge dentat.

# data[].attributes.body
NOM CIENTIFIC
Mentha
NOM COMÚ
Menta
LOCALIZACIO
La menta es pot trobar en tot el món
DESCRIPCIÓ
la menta és una herba amb amb una olor i un sabor molt refrescant pel que te molts usos i
dibersos
USOS
Entre els seus usos destaquen els culinaris. Principalment s'utilitza en les postres causa del seu sabor intens el que fa contrastar amb altres sabors.
CURIOSITATS
Els sorprenents beneficis de la menta inclouen una millor digestió, pèrdua de pes, alleujament de les nàusees, depressió, fatiga i mal de cap entre d'altres.

També s'utilitza en el tractament de l'asma, la pèrdua de memòria i els problemes de cura de la pell.
FOTO

# data[].attributes.body
EL TÈ VERD
NOM CINIENTÍFIC
El nom cientific del te verd és:Camellia sinensis.

PROPIETATS
El té verd ens podría ajudar en prevenir la diabetis ja que afaboreix els nivells del sucre a la sang.

ORIGEN
És originari del sud-est  asiàtic, des de l'india i el Sri Lanka fins a la Xina i el Japó; tot i que també creix de manera extensa en les regions tropicals i subtropicals. En les proximitats a l'equador terrestre, pot trobar-se fins una altitud de gairebé 2.000 metres.

COM S'ELABORA EL TÉ VERD?
El te verd s'elabora amb fulles de te no fermentades, que un cop collides, es deixen assecar i se sotmeten a tractament de calor.

# data[].attributes.body
NOM CIENTÍFIC
Rosmarinus officinalis
LOCALITZACIÓ
La trobem en el sud de Europa, a l'oest d'Asia, i en el nord d'Àfrica.
Als països catalans la seva distribusió  és generalitzada. És troba a nivell de mar en zona de penya-segats i costaneres  fins a 3.500 m. d'altitud.
CARACTERÍSTICAS
Rosmarinus" es creu que va ser format del llatí per "ros" que significa "rosada" i per "marinus", "marí", ja que el romer és una planta mediterrània.
DESCRIPCIO
És un arbust perenne i aromàtic d'un metre d'alçada normalment, encara que pot arribar als 2 metres. L'arrel és axonforma amb tijes molt ramificades en forma de ramificacions simpòdiques i llenoses. Les fulles són lanceodales, tenen un color verd brillant a l'anvers i blanc tempestuós al revers; en aquestes, la divisió del marge és simple i la superfície revoluta. Petites, com a molt de 3,5 cm de longitud, amb l'àpex acuminat i la base atenuada, se situen damunt la tija de manera oposada.
CORIOSITATS
És un arbust perenne i aromàtic d'un metre d'alçada normalment, encara que pot arribar als 2 metres. L'arrel és axonoforma amb tijes molt ramificades en forma de ramificacions simpòdiques i llenyoses.

# data[].attributes.attachment_link.description
El ( Rosmarinus officinalis) és un arbust perennifoli de la família de les labiades, molt aromàtic, de fulles linears amb els marges revoluts, endurides i tomentoses al revers, flors blavoses en petits ramells i fruits amb quatre núcules, emprat com a planta ornamental i remeiera i també com a condiment.

# data[].attributes.body
NOM COMÚ
herba musca o roca morera
NOM CIENTÍFIC
Origanum vulgare
LOCALITZACIÓ
És autòctona d'Europa, i és present a la regió mediterrània i al sud i centre d'Àsia. A Catalunya l'orenga és freqüent a les vorades eixutes del bosc caducifoli, a la muntanya mitjana, des dels Pirineus al Baix Llobregat, i als Ports de Beseit.
DESCRIPCIÓ
Les fulles són petites, de color verd fosc, amb pèls al revers. Les flors són de color rosat i s’agrupen formant espigues molt vistoses.
De la mateixa manera que totes les plantes de la seva família, té pèls secretors d'essències, de les quals provenen les seves propietats aromàtiques i medicinals.
La subespècie virens (Origanum vulgare sup virens = Origanum virens), és una orenga de flor blanca que és la que es sol fer servir més per aromatitzar pizzes.
USOS
Les fulles tenen substàncies amb efectes estimulants, milloren la digestió, afavoreixen la producció d’orina. L’oli essencial de les fulles s’utilitza per afeccions respiratòries. Té propietats antisèptiques útils per a desinfectar cremades, o lesions diverses.
És un dels condiments més usats a la cuina mediterrània, tant en sopes, pasta, pizzes o amanides.
CURIOSITATS
A la Grècia antiga es considerava que l'aparició d'una flor d'orenga al costat d'un sepulcre augurava felicitat i pau eterna per la persona que estava allà enterrada, per aquest motiu, tant romans com grecs tenien el costum d'adornar amb poms d'orenga els caps dels recents morts. Al seu torn, els romans també utilitzaven aquesta planta per decorar les cases de família. A més d'aquesta utilitat els grecs la feien servir per tractar convulsions i enverinaments greus.

Va ser introduïda a Anglaterra gràcies als romans, durant l'època de la conquesta

# data[].attributes.body
nom cientific
La cua de cavall petita (Equisetum arvense) és una planta considerada com a mala herba encara que també té un ús com a planta medicinal.
localitzacio
Viu en zones ombrejades i humides properes a sèquies i rierols de la terra baixa i la muntanya mitjana, fins a 1.000 m d'altitud.
descripcio
La cua de cavall petita és una planta perenne amb rizoma (geòfit). Tiges erectes de color marró pàl·lid, buides i dures, molt aspres. Les tiges que són fèrtils són d'uns 30 cm com a màxim i acaben en una caputxa anomenada estròbil on es troben els esporangis des d'on es dispersen les espores. Les tiges estèrils, més gruixudes però menys massises que les fèrtils, són més altes (fins a 60 cm) i estan formades per un conjunt d'estructures cilíndriques anomenades "verticils" progressivament més prims i imbricats uns dins dels altres.

# data[].attributes.body
L'ortiga és una de les plantes que ofereix majors avantatges a l'organisme.
NOM COMÚ: ortiga
NOM CIENTIFIC:  Urtica dioic
PER A QUE SERBEIX:
Té gran poder per depurar la sang
Ajuda a reduir els nivells de sucre en sang
Afavoreix la bona circulació de la sang
Combat el cansament físic i mental

# data[].attributes.body
NOM COMÚ
sauc o soguer
NOM CIENTÍFIC
Sambucus nigra
LOCALITZACIÓ
Habitualment creix en clarianes de boscos humits.
A Catalunya el podem trobar a la zona pirinenca, entre els 1.000 i els 2.400 metres d'altitud,sobretot en fagedes i
avetoses.
DESCRIPCIÓ
És un arbust que caduca als 2 a 4 metres d'alçada, molt dret i ramificat. Té les branques berrugoses, d'un color grisenc i amb la medul·la de color canyella.
Les fulles, de 4 a 12 cm, són oposades i compostes.
La floració té lloc entre els mesos d'abril i maig. Les flors són de color grogós i no gaire oloroses.
El fruit és una drupa esfèrica de 4 a 5 mm i de color vermell quan és madur.
USOS
S'utilitza per tractar els estats gripals, bronquitis, tos seca i el catarro nasal  acompanyat de sordesa i sinusitis.
Això és degut al fet que afavoreix la sudoració i facilita l'expulsió de mucositat, reduint la inflamació i la congestió de les vies respiratòries. També s'ha provat el seu ús com a remei per a la febre.
Els fruits s'han utilitzat tradicionalment com a remei per l'estrenyiment, i igualment l'escorça i les seves fulles es consideren discretament laxants sempre que siguin fresques, ja que quan s'assequen perden la seva activitat curativa.
CURIOSITATS
El saüc és una de les poques plantes conegudes des de l'antiguitat de la qual encara en fem ús. A l'Edat de pedra ja consumien les seves drupes i aprofitaven la seva fusta buida per crear xiulets. A Europa el saüc era emprat perquè creien que atreia les divinitats benefactores. Passat el temps i fins a l'actualitat va ser més usualment tractat com a planta decorativa. Les fulles desprenen una olor molt intensa i antigament s'utilitzaven com a repel·lent pels insectes. Es preparaven infusions de fulles i s'abocaven a sobre de les plantes per evitar mosquits i pugons.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El saüc o saüquer és un arbret d'escorça berrugosa i arrugada, plantat en horts i masos, però que a vegades es fa espontani en vores de rius i barrancs. Els branquillons nous són tous i fràgils, amb una medul·la blanca i flexible. Les fulles són oposades i compostes, amb cinc o set folíols dentats. Les flors formen grans corimbes en forma de paraigua aplanat, curulls de petites flors oloroses, amb cinc pètals blancs. Els fruits són unes baies de color negre violat, àcides i comestibles. És un arbre màgic, commemoratiu d'antigues tradicions, que es considera portador de bona sort i que no es pot destruir sense algun ritual de precaució. Totes les parts del saüc són remeieres. La segona escorça, de color verd, serveix per elaborar ungüents per a les afeccions de la pell. Amb els fruits madurs es pot fer un xarop molt bo per desintoxicar els òrgans interns, útil per a la gota i el fetge, i darrerament comercialitzat en extracte per alleugerir i escurçar els símptomes de la grip. Quant a les flors, es cullen i s'assequen en un indret obac i ben ventilat. En les zones muntanyenques es recomana fer-ho en la diada màgica de Sant Joan, però a la plana del Camp la floració és molt més primerenca. Tenen propietats desinflamatòries reconegudes: en compresa tèbia la seva infusió s'aplica sobre els ulls cansats i la conjuntivitis, i es poden beure dues o tres tasses per combatre les afeccions respiratòries, constipats, grip, bronquitis, febre, al·lèrgia, etc. Fins i tot, en moltes contrades del país, hi ha el costum de consumir les flors arrebossades i fregides, igual que amb les flors del carbassó. En definitiva, una autèntica panacea que tothom hauria de plantar al seu tros.

Puntua aquest article!

# data[].attributes.attachment_link.title
Saüc per desinflamar, per Josep Maria Forcadell | La Guia De Reus

# data[].attributes.attachment_link.description
El saüc o saüquer és un arbret d'escorça berrugosa i arrugada, plantat en horts i masos, però que a vegades es fa espontani en vores de rius i barrancs. Els branquillons nous són tous i fràgils, amb una medul·la blanca i flexible. Les fulles són oposades i compostes, amb cinc o set folíols dentats.

# data[].attributes.body
NOM COMÚ
llor o llorer

NOM CIENTÍFIC
Etimològicament, Laurus és el nom del llorer en llatí, i nobilis significa "notable", "cèlebre".
Laurus Nobilis

LOCALITZACIÓ
Aquest arbre sovint es troba a prop de llocs habitats i per les torrenteres i valls humides.
Es troba per tota l'àrea del mar Mediterrani, tant al nord d'Àfrica, en països com Tunísia, el Marroc o Líbia, com al sud d'Europa, a la península Ibèrica, França, Itàlia o Grècia, i a l'Àsia occidental, en països com Israel, el Líban o Turquia.

DESCRIPCIÓ

És un arbre perennifoli que pot arribar fins als 10 m d'alçada (pot assolir els 25 m en climes càlids) i que presenta un tronc llis i grisenc. Les branques són verdoses i rectes. Les fulles, amb una mida aproximada de 10 x 4 cm, són de color verd fosc i brillant a l'anvers i de to mat i més pàl·lid al revers.

El llorer floreix a principis de primavera març-abril).

USOS
Les fulles es fan servir per condimentar el menjar.

El llorer és una planta molt utilitzada en medicina, i és reconeguda les seves propietats com a digestiu i estomacal.

CURIOSITATS

El llorer ha sigut un símbol en triomfs artístics, militars, universitaris i esportius.