# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מדליפת הנתונים מאלקטור, דרך איכון השב"כ ועד לאפליקציות התחבורה הציבורית: הזכות שלנו לפרטיות הייתה תחת מתקפה בשנת הקורונה, יום הגנת הפרטיות שצוין השבוע הוא הזדמנות לבקרת נזקים ולניסיון להפיק תובנות לעתיד. מה אומרים המומחים?

# data[].attributes.attachment_link.title
"2020 הייתה שנה שחורה לפרטיות בישראל"

# data[].attributes.attachment_link.description
מדליפת הנתונים מאלקטור, דרך איכון השב"כ ועד לאפליקציות התחבורה הציבורית: הזכות שלנו לפרטיות הייתה תחת מתקפה בשנת הקורונה, יום הגנת הפרטיות שצוין השבוע הוא הזדמנות לבקרת נזקים ולניסיון להפיק תובנות לעתיד. מה אומרים המומחים?

# data[].attributes.headline
"טכנולוגיה מ

# data[].attributes.body
"טכנולוגיה מארגנת את העולם כך שלא נצטרך לחוות אותו בעצמנו", מקס פריש (לקוח מן הספר הומו פאבר)

# data[].attributes.headline
🔊 What the Internet is Doing to Our Brains ❓

# data[].attributes.subject
🔊 What the Internet is Doing to Our Brains ❓

# data[].attributes.attachment_link.title
What the Internet is Doing to Our Brains

# data[].attributes.headline
השלכות התופעה-

# data[].attributes.subject
השלכות התופעה-

# data[].attributes.body
בתקופת הקורונה נראתה עלייה בשימוש ב"תקשורת מרחוק" ויש להניח שמצב זה לא יחזור לקדמותו.
למדנו כי אין  צורך להגיע פיזית לבנק או לקופת החולים וכחלופה ניתן לתקשר עם מוסדות וארגונים רבים מהבית. למציאות זו ישנם יתרונות וחסרונות, למשל חיסכון של זמן המתבזבז בהגעה פיזית למוקדים שונים, אך כתוצאה מכך המערכות אוגרות עלינו מידע רב.

ראשית, ניתן לראות שהטכנולוגיה מתקדמת בצעדי ענק אל עבר היותה חלופה לאדם. כלומר, נראה כי לא  יהיה עוד צורך באדם אנושי אלא הטכנולוגיה היא אשר תמלא את הצרכים האנושיים. כתוצאה מכך עלול להיגרם נזק בלתי הפיך לתקשורת הבין אישית בין בני האדם.
שנית, השימוש הרב באמצעי התקשורת הטכנולוגיים יפחיתו מקומות תעסוקה, ובשל כך ייווצרו פערים גדולים בחברה שלא בטוח יהיו ברי תיקון.
כאשר הטכנולוגיה תחליף את בני האדם, עלול להיווצר משבר כלכלי ותעסוקתי כגון- מעבר מוחלט של שירות עצמי בסופרים, מענה קולי בלבד בשירותים שונים ועוד.
בתקופה זו אנו רואים עלייה חדה במגמה זו, אנשים מעדיפים לבצע הזמנות שונות באינטרנט וכך המפגש הפרונטלי אט אט מתרחק.
אך מנגד, אין להתעלם מהפן החיובי והמשמעותי באבולוציה הטכנולוגית, ובולטותה במגפה.
הטכנולוגיה מקצרת לאדם תהליכים שונים, אם זה בתחום הבירוקרטי מול הגופים השונים ועד שינויים עתידניים מבחינת טכנולוגיה רפואית מצילת חיים. בתקופה זו ניתן לראות כי למרות הסגרים הרבים , אזרחי ישראל נותרים מחוברים למתרחש בארץ ובעולם  ויכולים להמשיך ליצור קשר, ללמוד ולעבוד באופן דיגיטלי.
בעקבות המגפה, אשר העצימה את השימוש באמצעי התקשורת השונים, ישנה סכנה לשקוע "לנוחות" ולעשיית דברים ללא מאמץ אשר יגררו נזק לטווח הארוך.
היישומים הרבים השולטים בעולם מנוהלים על ידי קבוצה קטנה של בעלי אינטרסים אשר בסופו של יום שולטת בכולנו, לכן במצב כזה ובאופן אירוני למדי יהיה האדם  משועבד בעל כורחו למכשירים שהוא עצמו ייצר.

אם נבחן את המצב הדיסטופי הקיים היום בסין, שם נעשה שימוש בטכנולוגיית זיהוי פנים על מנת לזהות אנשים ולעקוב אחריהם ברחוב. ניתן לכל אזרח דירוג חברתי, שהממשלה קובעת על ידי מעקב אחר כלל האזרחים ברשתות ובאמצעי תקשורת טכנולוגיים. באמצעות המעקב, הממשלה מקבלת החלטות לגבי חייהם במגוון תחומים. ישנו חשש שבעתיד תופעה זו תפלוש לעוד מדינות, ובייחוד בתקופת הקורונה בה בוצעו איכוני שב"כ לאזרחי ישראל, נראה כי זיהוי פנים לא נשמע מרחיק לכת.

# data[].attributes.headline
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.subject
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.body
מורוזוב, י' (2014) בעיות הפרטיות האמיתיות. אלכסון.

# data[].attributes.attachment_link.title
בעיית הפרטיות האמיתית - אלכסון

# data[].attributes.attachment_link.description
בשנת 1967 פרסם כתב העת ״פאבליק אינטרסט״, שהיה אז זירה מובילה לדיון אליטיסטי בנושאי מדיניות, מאמר פרובוקטיבי שחיבר פול ברן, אחד מאבות השיטה להעברת תשדורות הידועה כ"מיתוג מנות" (Packet switching). המאמר, "שירות המחשוב העתידי", העלה השערה שלפיה יבוא יום ומחשבים גדולים ומרכזיים יספקו "עיבוד נתונים... כפי שרוכשים כיום חשמל".

# data[].attributes.headline
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.subject
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.body
דרזנר, א. (2004). Israeli Sociology/סוציולוגיה ישראלית, (1), 201-203.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Founded in 1998, Israeli Sociology is published in Hebrew twice yearly. The journal serves as a platform for local studies, yet in dialogue with sociological scholarship around the world. The journal encourages a variety of theoretical and methodological approaches, in line with the heterogeneity of the discipline. It further offers a platform for debating the sociological research agenda in general and the sociological reality in Israel in particular.

Situated in Israel's cultural, financial and technological capital, TAU shares Tel Aviv's unshakable spirit of openness and innovation - and boasts a campus life as dynamic and pluralistic as the metropolis itself. Tel Aviv the city and Tel Aviv the university are one and the same - a thriving Mediterranean center of diversity and discovery.

# data[].attributes.attachment_link.description
Founded in 1998, Israeli Sociology is published in Hebrew twice yearly. The journal serves as a platform for local studies, yet in dialogue with sociological scholarship around the world. The journal encourages a variety of theoretical and methodological approaches, in line with the heterogeneity of the discipline.

# data[].attributes.headline
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.subject
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.body
Ali, R., Arden-Close, E. & McAlaney, J. (2018). Digital addiction: How technology keeps us hooked. The Conversation,

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The World Health Organisation is to include "gaming disorder", the inability to stop gaming, into the International Classification of Diseases. By doing so, the WHO is recognising the serious and growing problem of digital addiction. The problem has also been acknowledged by Google, which recently announced that it will begin focusing on "Digital Well-being".

Although there is a growing recognition of the problem, users are still not aware of exactly how digital technology is designed to facilitate addiction. We're part of a research team that focuses on digital addiction and here are some of the techniques and mechanisms that digital media use to keep you hooked.

Compulsive checking

Digital technologies, such as social networks, online shopping, and games, use a set of persuasive and motivational techniques to keep users returning. These include "scarcity" (a snap or status is only temporarily available, encouraging you to get online quickly); "social proof" (20,000 users retweeted an article so you should go online and read it); "personalisation" (your news feed is designed to filter and display news based on your interest); and "reciprocity" (invite more friends to get extra points, and once your friends are part of the network it becomes much more difficult for you or them to leave).

Antoine Taveneaux/Wikimedia, CC BY

Technology is designed to utilise the basic human need to feel a sense of belonging and connection with others. So, a fear of missing out, commonly known as FoMO, is at the heart of many features of social media design.

Groups and forums in social media promote active participation. Notifications and "presence features" keep people notified of each others' availability and activities in real-time so that some start to become compulsive checkers. This includes "two ticks" on instant messaging tools, such as Whatsapp. Users can see whether their message has been delivered and read. This creates pressure on each person to respond quickly to the other.

The concepts of reward and infotainment, material which is both entertaining and informative, are also crucial for "addictive" designs. In social networks, it is said that "no news is not good news". So, their design strives always to provide content and prevent disappointment. The seconds of anticipation for the "pull to refresh" mechanism on smartphone apps, such as Twitter, is similar to pulling the lever of a slot machine and waiting for the win.

Most of the features mentioned above have roots in our non-tech world. Social networking sites have not created any new or fundamentally different styles of interaction between humans. Instead they have vastly amplified the speed and ease with which these interactions can occur, taking them to a higher speed, and scale.

Addiction and awareness

People using digital media do exhibit symptoms of behavioural addiction. These include salience, conflict, and mood modification when they check their online profiles regularly. Often people feel the need to engage with digital devices even if it is inappropriate or dangerous for them to do so. If disconnected or unable to interact as desired, they become preoccupied with missing opportunities to engage with their online social networks.

According to the UK's communications regulator Ofcom, 15m UK internet users (around 34% of all internet users) have tried a "digital detox". After being offline, 33% of participants reported feeling an increase in productivity, 27% felt a sense of liberation, and 25% enjoyed life more. But the report also highlighted that 16% of participants experienced the fear of missing out, 15% felt lost and 14% "cut-off". These figures suggest that people want to spend less time online, but they may need help to do so.

At the moment, tools that enable people to be in control of their online experience, presence and online interaction remain very primitive. There seem to be unwritten expectations for users to adhere to social norms of cyberspace once they accept participation.

But unlike other mediums for addiction, such as alcohol, technology can play a role in making its usage more informed and conscious. It is possible to detect whether someone is using a phone or social network in an anxious, uncontrolled manner. Similar to online gambling, users should have available help if they wish. This could be a self-exclusion and lock-out scheme. Users can allow software to alert them when their usage pattern indicates risk.

The borderline between software which is legitimately immersive and software which can be seen as "exploitation-ware" remains an open question. Transparency of digital persuasion design and education about critical digital literacy could be potential solutions.

# data[].attributes.attachment_link.title
Digital addiction: how technology keeps us hooked

# data[].attributes.attachment_link.description
The World Health Organisation is to include "gaming disorder", the inability to stop gaming, into the International Classification of Diseases. By doing so, the WHO is recognising the serious and growing problem of digital addiction. The problem has also been acknowledged by Google, which recently announced that it will begin focusing on "Digital Well-being".

# data[].attributes.headline
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.subject
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.body
Thompson, S. (2019). These Ads Think They Know You, The New York Times,

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nearly every ad you see online is tailored just for you. These digital ads are powered by vast, hidden datasets that allow advertisers to make eerily accurate guesses about who you are, where you've been, how you feel and what you might do next.

While targeted ads may be familiar by now, how they work - and the power they have - often seems invisible.

We decided to lift the veil on this part of the internet economy, so we bought some ad space. We picked 16 categories (like registered Democrats or people trying to lose weight) and targeted ads at people in them. But instead of trying to sell cars or prescription drugs, we used the ads to reveal the invisible information itself.

Here's what one ad looked like. The underlined text below shows what the ad knows about the person who's seeing it.

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

The second frame of the ad:

This was an experiment in how far digital advertisers go to collect and use information about every part of our lives for profit. But it's also the story of how our information is used not just to target us but to manipulate others for economic and political ends - invisibly, and in ways that are difficult to scrutinize or even question. And it's a warning sign about the real-world political risks that come from this sophisticated guessing game, which is played in billions of transactions each day.

"The way ads are targeted today is radically different from the way it was done 10 or 15 years ago," said Frederike Kaltheuner, who heads the corporate exploitation program at Privacy International. "It's become exponentially more invasive, and most people are completely unaware of what kinds of data feeds into the targeting."

With that in mind, we want to share how we targeted these ads, what we learned, and why it might disturb you.

The narrowest slices of the Internet

Targeted advertising was once limited to simple contextual cues: visiting ESPN probably meant you'd see an ad for Nike. But advertising services today use narrow categories drawn from a mind-boggling number of sources to single out consumers. (Like many publishers, The Times uses targeted advertising to find potential subscribers and readers.)

To build the ads for our experiment, we imagined some extremely specific targets and built profiles of those people. Then we chose 16 attributes that matched those profiles from a list of about 30,000 - a list that's rarely seen by people outside the industry.

We could do this because many companies, like retailers and credit card providers, sell customer information to data companies. Most data providers declined to tell us where their data comes from or how they built their models, so the sources in the ads below come from the ad experts who helped us create the campaign. Our experiment would have been blocked on Facebook because the company bans most ads showing how you've been targeted.

Here are more sample ads that we bought as part of our experiment. (These ads, like all the ads shown in this story, aren't live and don't show data about you specifically.)

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

But that's just the start. Launching a political campaign - or trying to interfere with one? You could target potential political converts:

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

"In the next election, I think it is inevitable that every single voter will have been profiled based on what they have been reading, watching and listening to for years online," said Johnny Ryan, the chief policy officer at Brave, a private web browser that allows users to block ads and trackers.

Companies can target by location, too. It's possible to single out bankers on Wall Street or political aides on Capitol Hill. If you wanted to target any specific location, you could find an ad platform that could do it (but the accuracy would vary depending on the technology used).

It's not limited to what advertisers know about your past behavior, either. Data providers claim they can predict things you didn't directly disclose, including what you'll do in the future. They don't have your voting history, but they can still guess whether you're a likely liberal or a likely conservative. They also say they know whether you're planning a foreign vacation in the next year.

"Surveillance companies are learning to nudge, coax, tune and herd human behavior in the direction that they want people to go for the sake of the commercial outcomes that their business customers seek," said Shoshana Zuboff, Harvard Business School professor emerita and author of "The Age of Surveillance Capitalism."

Predictions about who people are and what they will buy offer the most promise to advertisers because they enable targeting nearly everyone, even those with little data available.

Acxiom, a major marketing data company, said it makes predictions by comparing specific people to a much larger group. For example, it might predict whether you'll buy an S.U.V. by looking at people who did buy S.U.V.s, then checking whether you live in a similar region, or whether you're around the same age and share similar interests. If you're similar, they'll put you in a bucket that says you're highly likely to buy an S.U.V. And if you're the one who's buying the S.U.V., your characteristics might be used to refine the pool of potential future S.U.V. buyers.

"Those predictive models and those audiences are defined by the simple principle of 'birds of a feather flock together,'" said Chad Engelgau, chief strategy and marketing officer at Acxiom. He added that prediction categories are used when data companies don't have more specific data, so they might guess the likelihood that you're a parent who needs to buy diapers using a predictive category rather than learning directly by collecting new birth records.

"Nobody in the industry is saying this is a fact," he said of the predictions. "It's used to create efficiencies."
[As technology advances, will it continue to blur the lines between public and private? Sign up for Charlie Warzel's limited-run newsletter to explore what's at stake and what you can do about it.]
The accuracy of predictions made by data providers is difficult to verify. The companies release little evidence that those included in these groups actually belong there. A study from 2018 found that the gender assigned by data brokers was accurate, on average, only 42 percent of the time - that's worse than just flipping a coin. So in the ads we bought, we expected many men would see ads aimed at women and vice versa.

Acxiom said it's working on adding more transparency to its models, including better labeling and third-party audits. It has also joined many other data companies calling for federal regulation that would place limits on how data is collected and shared while leaving room for marketing purposes. But such a law could also weaken or replace much more aggressive state regulations, like California's data protection law.

Data providers also say the information stored and shared is anonymous, but that doesn't mean it stays that way. In 2017, for example, German researchers tied data that was supposedly anonymous back to specific individuals. They found revealing things like the medication used by a German politician and a German judge's use of pornography.

Where the data comes from

Today's data providers can receive information from almost every imaginable part of your life: your activity on the internet, the places you visit, the stores you walk through, the things you buy, the things you like, who your friends are, the places your friends go, the things your friends do, and on and on. One provider boasts about having "precise second-by-second viewing of tens of millions of televisions in all 210 local markets across the country." If you responded to an online event invitation, the details could be used to target you. If you're listening to energetic music, you could be targeted almost instantly in an energetic mood group. Much of this data could be shared among brands.

You might find targeted ads preferable to general ones since there's a better chance that you might actually want to buy the products being marketed. But privacy advocates say targeting has gotten out of control.

"Do you really need to track people on all the websites they visit, every single app they use, on their entire platform, and keep the data for a shockingly long time?" asked Ms. Kaltheuner, from Privacy International. "Is all of this really necessary to show relevant ads?"

Ads in our experiment combined data from many of these sources.

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

Just by browsing the web, you're sending valuable data to trackers and ad platforms. Websites can also provide marketers specific things they know about you, like your date of birth or email address.

Ad companies often identify you when you load a website using trackers and cookies - small files containing information about you. Then your data is shared with multiple advertisers who bid to fill the ad space. The winning bid gets to fill the ad slot.

All of this happens in milliseconds.

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

Sample of an ad bought by Times Opinion (not a live ad):

Dr. Zuboff, the author and professor, argues that companies today are mining private lives the same way they exploit natural resources, turning them into profitable goods. She said that makes every "smart" device and "personalized" service just another way to collect data for the surveillance economy.

That change happened so quickly and so secretly, Dr. Zuboff argues, that the public is not equipped to fight back.

Ms. Kaltheuner agreed. "It's about ads, but it has all these other implications that have nothing to do with ads," she said. "And that's the price we're paying to see 'relevant' ads."
Stuart A. Thompson is the graphics director for The New York Times Opinion Section. He can be reached at stuart.thompson@nytimes.com.
Follow @privacyproject on Twitter and The New York Times Opinion Section on Facebook and Instagram.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nearly every ad you see online is tailored just for you. These digital ads are powered by vast, hidden datasets that allow advertisers to make eerily accurate guesses about who you are, where you've been, how you feel and what you might do next.

# data[].attributes.headline
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.subject
ביבליוגרפיה-

# data[].attributes.body
Carr, N. (2020). The shallows: What the Internet is doing to our brains (2nd edition). NYC, New York: W.W. Norton.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Shallows: What the Internet Is Doing to Our Brains

# data[].attributes.attachment_link.description
New York Times bestseller * Finalist for the Pulitzer Prize "This is a book to shake up the world." -Ann Patchett Nicholas Carr's bestseller The Shallows has become a foundational book in one of the most important debates of our time: As we enjoy the internet's bounties, are we sacrificing our ability to read and think deeply?

# data[].attributes.headline
קישור לתופעה-

# data[].attributes.subject
קישור לתופעה-

# data[].attributes.body
בתקופת הקורונה, הממשלה החליטה כי יש לאכן את הטלפונים של אזרחי ישראל וזאת בכדי לגלות על מי חלה חובת בידוד ובכך למנוע הדבקות נוספות. אומנם בפן הגלוי לעיין פעולה זו נראית לגיטימית אך באופן סמוי מבינים את חומרת פעולה זו- הטכנולוגיה ניצחה במערכה. גם בפן הלימודי, כאשר כל ילדי ישראל מינקות ועד סטודנטים לתארים שונים נותרו מרותקים ללימודים ממחושבים, בעל כורחם אולצו להסכים למדיניות הפרטיות למשל של מערכת הזום, או תוכנות אחרות אשר יהיו.

לכן, לא באמת הייתה זכות בחירה למשתמשים השונים לא לקחת חלק בתוכנות השונות וזאת כי בעצם מי שלא שם לא "קיים". אם כך, ניתן לאפיין תקופה זו בה כל המידע שלנו חשוף, ונראה כי אין לנו יותר מידי אפשרויות מילוט, כל שנותר לנו הוא להאמין כי המידע יישאר בדלתיים סגורות במערכות הרלוונטיות ולא ידלפו לגורמים עוינים לאדם,
וחשוב מכל שהגנת הפרטיות תעמוד על סדר היום הציבורי - פוליטי.

# data[].attributes.headline
5. יבגני מורוזוב – היעדר הפרטיות 

# data[].attributes.subject
5. יבגני מורוזוב – היעדר הפרטיות 

# data[].attributes.body
הקפיטליזם והמנהל הבירוקרטי הסתגלו במהירות למשטר הדיגיטלי ושניהם מעדיפים פתרון אוטומטי ככל האפשר- איסוף וניתוח מהיר של מידע אודות המשתמשים.

גם במתן חקיקה נוקשה יותר לגבי גישה למידע או טכנולוגיות קידוד יעילות וידידותיות יותר – הרעב של גופים ממשלתיים לנתונים לא ישתנה והם ימצאו דרך להצדיק את פעולתם.
בפועל, המשתמשים לא באמת מבינים את ההיגיון העומד מאחורי המערכות הבירוקרטיות וכיצד הן פועלות, ולכן נמצאים באשליה של השתתפות.

במצב בו יש רוב של משתמשים אשר מסכימים למדיניות הפרטיות, אלה אשר יסרבו למעקב אחריהם יחשבו כסוטים מן הנורמה החברתית ועלולים להיפגע עקב אי צדק מבחינה כלכלית. בנוסף, כאשר אנו חושפים מידע רב אודות עצמנו, אנו מאבדים את יכולת השיח הביקורתי וההבנה מדוע דברים קורים לנו.

אומנם, ישנם גופים אשר אוספים מידע למטרות חיוביות כמו ביטחון לאומי אך לאו דווקא. במידע ניתן להשתמש בדרכים רבות אשר יפגעו בפרטיות האדם. המידע הרב מחזק מגמה אנטי דמוקרטית, בכך שהינו מאפשר מעקב ופתירת בעיות ציבוריות מבלי שהמדינה תצטרך להסביר או להצדיק את עצמה לפני האזרחים.
הצורך למצוא את האיזון הנכון בין פרטיות ושקיפות גובר בזמנים של שינויים טכנולוגיים מהירים. האיזון צריך להיות מהפן הפוליטי, ועליו לעמוד תמיד למשא ומתן. אסור שנושא כזה יוכרע באופן בלתי הפיך באמצעות שילוב כלשהו של תיאוריות, שווקים וטכנולוגיות.

מה גם, שהאזרחים צריכים להבין כי יש לשכלל את  הטכנולוגיה לטובת האדם ושלא תפעל לרעתו.

# data[].attributes.headline
קישור לתופעה-

# data[].attributes.subject
קישור לתופעה-

# data[].attributes.body
בתקופת הקורונה ניתן להבחין בעלייה משמעותית בשימוש באמצעי התקשורת. הריחוק החברתי והסגרים הביאו את החברה למצב בו לא ניתן להיפגש פנים אל פנים. כל אלו הובילו להגברה בשימוש באמצעי התקשורת, זאת משום שלא ניתן לקיים חיי חברה שגרתיים במגוון תחומים- חינוך, חברה, תרבות וכו'. המצב שנוצר בעקבות המגיפה, גרם לחברה להישען על שימוש בטכנולוגיות שונות, על מנת לנסות ולשחזר שגרת חיים כמה שיותר זהה לחיים הנורמטיביים שלפני המגפה, לדוגמה- שיחות וידאו אינטרנטיות בעזרת תוכנות כמו זום, אירועי תרבות, שימוש מוגבר ברשתות חברתיות על מנת לשמר קשרים חברתיים על אף הריחוק, צפייה מוגברת בטלוויזיה, סדרות, סרטים ומהדורות חדשות. כל הדברים הללו לא יכלו להתקיים ללא אמצעי תקשורת טכנולוגיים.
לכן, אפשר לומר שלאור המצב ניתן לזהות מעין דטרמיניזם טכנולוגי- מצב בו הטכנולוגיות הזמינות לרשותנו הן אלה המכתיבות את הכללים לשגרת חיינו, כלומר חיי התרבות והחברה מתקיימים בהתאם לכללים המוכתבים בטכנולוגיות התקשורת.

# data[].attributes.headline
4.דטרמיניזם טכנולוגי

# data[].attributes.subject
4.דטרמיניזם טכנולוגי

# data[].attributes.body
דטרמניזם טכנולוגי הוא זרם במדעי החברה הגורס כי התפתחות הטכנולוגיה מעצבת ומובילה את התפתחות החברה, ערכיה, כישורי האנשים שחיים בחברה וצורת המחשבה שלהם. חוקרי התקשורת מרשל מקלוהן והרולד אדמס איניס ייסדו יחד את הזרם וקבעו כי טכנולוגיה מאפשרת לאמצעי תקשורת חדשים להתפתח ולהשפיע על החברה כולה.

בקובץ מאמרים שערכה יעל אילת ון-אסן, מוסברות השלכות פסיכולוגיות, חברתיות ותרבותיות של טכנולוגיות דיגיטליות. בנוסף מוסבר כיצד שינויים טכנולוגיים שקרו בשנים האחרונות כמו התפתחות האינטרנט, מראים שהתפתחותן של טכנולוגיות דיגיטליות גורמות למהפכה חברתית ותרבותית.

בנוסף, במאמר של היילס "מצב של וירטואליות",  נטען שההקשר ההיסטורי והטכנולוגי מעצב את העולם כולו. המאמר עוסק ביחס שבין מידע לחומר, ומוסבר בו שבאמצעות דיבור על מידע, ניתן להסביר מדוע אנשים ומכשירים פועלים בדרך מסוימת.

לסיכום, הדטרמיניזם הטכנולוגי, הינו זרם שטוען שהתפתחויות טכנולוגיות מעצבות ומשפיעות על החברה ועל התפתחותה. כלומר, בשונה מבעבר שבו הטכנולוגיות יוצרו בשביל לשרת צרכים מסוימים של החברה, היום אנו נמצאים במצב שההתפתחויות הטכנולוגיות הן אשר מעצבות ומכתיבות את כללי התרבות והחברה שלנו.

# data[].attributes.headline
קישור לתופעה-

# data[].attributes.subject
קישור לתופעה-

# data[].attributes.body
בתקופה זו, כשהאזרחים נמצאים זמן ממושך יותר מן הרגיל בבית, מקום המפלט הנגיש ביותר הינו הטכנולוגיה. בין אם זה על מנת להעביר את הזמן ביום יום ולהפיג בדידות, ובין אם זה לטובת צרכים לימודיים ועבודה מהבית. כלל האוכלוסייה נעזרת בטכנולוגיה על מנת לעבור את מגיפת הקורונה בצורה קצת יותר "קלה", אך יש סיכוי רב שלאחר שהמגיפה תחלוף יהיו לכך השלכות חמורות אף יותר, וכמות המכורים לטכנולוגיה תעלה.

להתמכרות מסוג זה, בדרך כלל אין תופעות הנראות לעין, דבר המקשה על אבחון וטיפול מידי בהתמכרות. נראה כי המדינה צריכה להיות ערנית יותר לתופעות מסוג זה ובייחוד בתקופת הקורונה בה אנשים רבים שרויים בבעיה.

# data[].attributes.headline
3. התמכרות לטכנולוגיה כהפרעה נפשית

# data[].attributes.subject
3. התמכרות לטכנולוגיה כהפרעה נפשית

# data[].attributes.body
התמכרות לטכנולוגיה כהפרעה נפשית היא מצב בו אדם משתמש בטכנולוגיה ואינו מסוגל או מעוניין להפסיק. התמכרות זו שוות ערך להמון התמכרויות אחרות, ולמרות שהיא נראית פחות מזיקה, היא מזיקה מאוד.

בילוי של שעות ארוכות מול המסך עלול לפגוע בראייה שלנו ובנוסף כאשר אדם המכור לטכנולוגיה מתעסק בזה רוב היום, הוא לעיתים יכול לשכוח מהצרכים הבסיסים שלו כמו אכילה או שתייה, דבר העלול לסכן את חייו.

הטכנולוגיה מתקדמת בקצב משמעותי, ועם התקדמות זו מגיעות גם ההשלכות השליליות שיש לכך על האדם. התמכרות לטכנולוגיה יכולה להתבטא במגוון דרכים, למשל התמכרות למשחקי מחשב, לטלפון, טלוויזיה ועוד.

התמכרויות אלו מוכרות כהפרעה נפשית, אשר פוגעות באדם המכור. הפרעות אלה מתבטאות בשינוי מצב רוחו של האדם, צורך להתעסק כל היום במכשירים הטכנולוגיים ופחות בדברים חשובים אחרים.

טכנולוגיות דיגיטליות מנסות למשוך את המשתמשים על ידי טכניקות שיכנועיות. נעשה בנו ניצול ובצורך שלנו להרגיש שייכים לקבוצה מסוימת.

לפי בדיקה שנערכה בקרב משתמשי אינטרנט, אנשים אכן מעוניינים לבלות פחות שעות באינטרנט, אך הם צריכים לקבל עזרה לשם כך. יש מגוון אפשרויות כמו- מרכזי גמילה להתמכרויות מסוג זה, תוכנות המאפשרות נעילה של הטלפון ואפליקציות מסוימות, או למשל התרעות לגבי שימוש מוגזם המעיד על סיכון של המשתמש. בנוסף, ישנן הרצאות בהם מלמדים איך להשתמש נכון יותר במדיה הדיגיטלית.

בציטוט הבא, ניתן לראות שיש התייחסות לכך שארגון הבריאות העולמי מכיר בבעיה החמורה והגוברת של התמכרות דיגיטלית ואף מחשיב אותה בתור מחלה. דבר זה ממחיש את חומרת המצב של התמכרות לטכנולוגיה בעולם.

“The World Health Organization is to include “gaming disorder”, the inability to stop gaming, into the International Classification of Diseases”

(הציטוט לקוח מן המקור)

# data[].attributes.headline
קישור לתופעה-

# data[].attributes.subject
קישור לתופעה-

# data[].attributes.body
בתקופת הקורונה, בעקבות הסגרים וצמצום ההתקהלויות בכל העולם, ההתנהלות היומיומית עברה לרשתות החברתיות ולאינטרנט. לימודים, בנק, שירותי בריאות, תקשורת עם חברים וכמובן קניות, עברו ברובם לרשת. ארגונים ומוסדות רבים פתחו אפשרות של יצירת קשר דרך אתרים, אפליקציות חדשות הושקו, וצרכנים עברו לקנות און-ליין. מחקרים מראים שהיקף השימוש של כל אדם ברשת האינטרנט גדל, והנתונים החדשים כנראה משמשים את חברות הפרסום ליצירת תוכן ממוקד.

# data[].attributes.headline
2. מעקב דיגיטלי קפיטליסטי (ככלי ליצירת הכנסות)

# data[].attributes.subject
2. מעקב דיגיטלי קפיטליסטי (ככלי ליצירת הכנסות)

# data[].attributes.body
את המונח טבעה פרופסור שושנה זובוף, ומשמעותו הוא שימוש בנתונים אישיים של כל משתמש באינטרנט כדי לשכנע אותו לרכוש מוצר מסוים. הנתונים נאספים ממאגרי מידע של ארגונים גדולים, מחשבונות ברשתות חברתיות, מנתוני מיקום של פלאפונים, משימוש באפליקציות בעלות חיבור לאינטרנט או מהיסטוריית גלישה. חברות האינטרנט הגדולות, כמו פייסבוק וגוגל, אוספות את המידע עלינו ומוכרות אותו לחברות מסחריות. כך אתרי האינטרנט מרוויחים ממכירת המידע, והחברות המסחריות מרוויחות מפרסום יעיל וממוקד.

העיתון "ניו יורק טיימס" ערך ניסוי, ובדק עד כמה קל יהיה להשיג נתונים על משתמשי אינטרנט למטרת פרסום. הם בנו מספר מִתְאָרים (פרופילים) של אנשים על פי קטגוריות נבחרות, וקנו את הנתונים על הקטגוריות הללו מחברות האוספות את המידע. מטרתם הייתה להעלות את המודעות הכללית על הסחר במידע, והם פרסמו באינטרנט לקבוצות המתאימות מודעות שבהן נכתב- "פרסומת זו מכוונת אליך מכיוון שאתה רוצה לרדת במשקל אבל עדיין אוהב קונדיטוריות", או "את רואה מודעה זו מכיוון שאת אישה התומכת במפלגה הדמוקרטית". ניתן להסיק שמידע זה נאסף מחברת כרטיסי האשראי, היסטוריית הגלישה והצבעה בבחירות בעבר. הניסוי הוכיח שניתן לדייק במיקוד הפרסומות עד לרמת התחביבים או אורח החיים של האדם.

על ידי איסוף נתונים כזה, ניתן לא רק לשכנע אדם לקנות מוצר שבכל מקרה התכוון לקנות, אלא לשכנע אותו ולגרום לכך שיקנה מוצר שבמצב רגיל לא היה קונה. פרסום כמו "כל עובדי ההנדסה קונים מוצרים מחברה X", או פרסום בשעות מוגדרות לפי מידע מקדים על הרגלי הצריכה של אדם מסוים, יכולים להביא אותו לבזבזנות יתר.

# data[].attributes.headline
קישור לתופעה-

# data[].attributes.subject
קישור לתופעה-

# data[].attributes.body
בעקבות נגיף הקורונה, אשר אילץ את כולנו להישאר בבתים, רוב התעסוקה היום-יומית שלנו עברה לאינטרנט. לאינטרנט היו השפעות שליליות על דרך החשיבה שלנו גם לפני נגיף הקורונה, אך עם הגעתו של הנגיף הצורך שלנו באמצעי תקשורת זה רק גדל ואיתו גם הפגיעה בחשיבה ובביצועים הקוגניטיביים שלנו.

במקום שננצל את הזמן שאנו בבית לדברים פרודוקטיביים כמו קריאת עיתון או ספר טוב, אנחנו מעדיפים לגלוש באינטרנט- מכיוון שזה יותר זמין ויותר "נוח" עבורנו. דבר זה פוגע ביכולת הריכוז שלנו, בהתמקדות בדברים שמעודדים חשיבה עמוקה, ומונע מאתנו להעשיר את הידע שלנו בצורה שתצריך קצת יותר מאמץ.

לדוגמה- הלימודים מהבית. במהלך שיעור מקוון ישנם אלפי הסחות דעת וגירויים מאשר בשיעור פרונטלי. הסחות כמו- WhatsApp Web, פייסבוק, גלישה באתרי קניות שונים, כל אלו מונעים מאיתנו להיות קשובים במידע חשוב יותר.

המוח שלנו התרגל לשים לב לדברים חדשים, כלומר אם אנו אמורים להתרכז בשיעור, ובזווית העין ישנה התראה על הודעה, אנו ישר נסיט את תשומת ליבינו אליה.

עם זאת, ללימודים מרחוק ישנם גם יתרונות. האינטרנט עוזר לנו לקצר המון תהליכים בתקופה זו, למשל- סטודנטים לא חייבים לבוא פיזית לספריה, האופציה המהירה והנוחה זה שימוש בספריות ממוחשבות.

לסיכום, אין ספק שהאינטרנט מועיל לנו רבות בתקופת הקורונה ועוזר לנו להתנהל בצורה קצת יותר יעילה, אך עם זאת הוא פוגע בדרך החשיבה שלנו בצורה קצת יותר עמוקה, מבלי שנשים לב לכך.

# data[].attributes.headline
1. ניקולאס קאר – מה האינטרנט עושה לדרך החשיבה שלנו

# data[].attributes.subject
1. ניקולאס קאר – מה האינטרנט עושה לדרך החשיבה שלנו

# data[].attributes.body
לאינטרנט השפעות שליליות על היכולות
הקוגניטיביות שלנו.

הוא משפיע על יכולת הזיכרון, ומשנה את צורת החשיבה שלנו. אנחנו לא חושבים כמו שחשבנו בעבר.
למשל, כאשר אנו ניגשים לקרוא מאמר או ספר, הדבר
לא מתרחש אצלינו באופן טבעי אלא זה דורש מאיתנו מאמץ רב.
כיום, הדעה שלנו מוסחת יותר בקלות וכתוצאה מכך אנו קוראים מספר עמודים, מאבדים את הריכוז במהרה ומחפשים אחר תעסוקה אחרת.

עם זאת, לאינטרנט ישנם יתרונות רבים. הוא מרחיב את הידע שלנו, ונותן לנו גישה מיידית ומהירה לכמות עצומה של מאגרי מידע, דבר העוזר לנו לייעל את הזמן טוב יותר.
אך ליתרונות הללו יש מחיר לא קטן, האינטרנט מקצר לנו תהליכים וגורם לנו להתאמץ קצת פחות, ולכן אנשים מחפשים כיום יותר נוחות על מאמץ.

בנוסף, האינטרנט מצמצם את יכולת ההתבוננות שלנו על דברים והופך אותנו לבעלי חשיבה רדודה ושטחית יותר- דבר הפוגע בזיכרון שלנו.
למרות המגוון הגדול הקיים בו, בסופו של דבר הוא בוחר עבורנו מה נראה, וכך למעשה הוא מעצב את דרך החשיבה שלנו.

ניתן לראות שאף אמצעי תקשורת לא השפיע בעוצמה כזו על המחשבות שלנו כמו שהאינטרנט עושה כיום.
דרך ההתמודדות שלנו עם מצב זה, מתבטאת בכך שאנו מנסים לשכנע את עצמינו שהטכנולוגיה היא רק "כלי" ואין לה באמת שליטה עלינו. אנחנו עסוקים בלהיות מסונוורים מהרשת, בכדי לשים לב למתרחש בראשנו.

# data[].attributes.headline
הסבר כללי על התופעה-

# data[].attributes.subject
הסבר כללי על התופעה-

# data[].attributes.body
התפתחות הטכנולוגיה בשנים האחרונות, גורמת לנו להיות משועבדים למכשירים שיש לנו בבית, בין אם זה צפייה ממושכת בטלוויזיה, ובין אם זה שימוש מוגבר בטלפון ובאינטרנט.
מהרגע שאנו קמים עד הרגע בו אנו הולכים לישון, אנחנו נמצאים מול המסכים ואין לנו אפשרות להתחמק מכך.

עם הגעת הקורונה לחיינו, המצב לא השתפר, להיפך. הנגיף נעל אותנו בבית, הרחיק אותנו מחברים ומשפחה, והעביר אותנו לעבוד וללמוד מהבית. כתוצאה מכך אנחנו צורכים הרבה יותר מהטכנולוגיה הזו.

אין ספק שהשימושים הדיגיטליים גם עוזרים לנו בתקופת הקורונה ומשמשים כלי חיוני להתנהלות. אנחנו מנצלים את המשאבים שיש לנו לטובת עבודה ולימודים מהבית, לייעול פעולות שעשינו בשגרת חיינו כמו קניית מוצרים חיוניים דרך האינטרנט, ובנוסף אנחנו מוצאים דרכים יותר פשוטות על מנת להעסיק את ילדינו.

אך כל זה אינו הופך את העניין לפשוט או טוב יותר. חיי החברה שלנו הפכו להיות וירטואליים, ודי שכחנו איך להתנהל בסיטואציות חברתיות. הילדים שנמצאים רוב היום מול המסכים מעדיפים זאת על פני משחקים בגינה או משחקים שלא כוללים שימוש בטכנולוגיה כמו למשל משחקי קופסה או כדור.

בנוסף, מאחר וכולם נמצאים בבתים נוצר עומס רב יותר על האינטרנט הביתי, דבר שחשף את הכשלים הקיימים בתשתיות האינטרנט בישראל. אנשים רבים נאלצים להתמודד עם מצב שהאינטרנט שלהם מאוד איטי , דבר שפוגע בשגרת החיים בתקופה שכזו.

ניתן גם לראות שמשבר הקורונה החריף את הפערים הקיימים בחברה בין אוכלוסיות חזקות יותר לבין אוכלוסיות חלשות, שיש להן פחות אפשרות לקנות לעצמם ציוד טכנולוגי דרוש.

לסיכום, משבר הקורונה אכן גרם לעלייה משמעותית בשימוש שלנו בשירותי התקשורת השונים, בין אם נרצה בכך ובין אם לא. הדבר אומנם משרת אותנו להמון דברים אך גם פוגע בנו בדרך עקיפה, והאחריות שלנו היא לדעת מתי זה עובר את גבול הטעם הטוב.