# data[].attributes.attachment_link.provider_name
UkrTesti.com - тести для самоперевірки з української літератури та мови

# data[].attributes.attachment_link.title
Борис Олійник, тести для самоперевірки знань та ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.description
Тести з відповідями на тему життя та творчості письменника Бориса Олійника, для підготовки до ЗНО, ДПА, контрольних робіт та іспитів

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Борис Олійник. Вибір (Поезія)

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз вірша Б. Олійника "Ринг":

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Алегоричний зміст вірша. (Боксерський поєдинок, опис якого подається у творі, незвичний. Він має інший, алегоричний зміст. Насправді йдеть­ся про протистояння різних типів людей - носіїв протилежних життєвих цінностей. Цих персонажів можна з повним правом назвати позитивними і негативними. Автор ставить їх в протилежні кутки рингу, називаючи бій­ця, суперника головного героя твору, ворогом.)

# data[].attributes.body
І гнів, і жах. І білі маски
Облич.
І злами рук, як ринв.
І от затихло.
Тільки пласко
Лисніє квадратовий ринг.

Там не суперник мій,
а ворог
Зіперсь бундючно на канат.
Над ним у чорному,
як ворон,
Чаклує хижий секундант.

Той ворог хитро, як лисиця,
Мені готує рішенець.
Нахабно в праву рукавицю
Кладе для певності свинець.

Суддя те бачить.
Та... не баче.
Вони у змовинах давно.
Та й переможців же тим паче
Не судять потім все одно.

А зал, як тур, реве безжально.
Назад одрізано путі:
Мій секундант у роздягальні
Лишив рушник на видноті.

Що ж, буде бій.
Важкий. Без правил.
Мій ворог — публіки владар —
Мені вцілятиме ізправа
Під серце зважений удар.

Він буде бить мене, як схоче:
І знизу, й справа, і згори.
І нижче пояса. І очі
Схова продажний рефері.

Я все стерплю в жорстокім герці,
Аби лише, зберігати стиль,
Не пропустить удару в серце.
Не пропустить... Не пропустить...

Ще буде потім раунд третій.
І вжє коли в канатний скрут
Я буду ворогом припертий
І загнаний в четвертий кут,

Коли, нахабний і безкарний,
Повірить він у мій кінець
І для останнього удару
Зведе з правицею свинець,

Я визбираю в жмуток силу
Своїх поразок і удач —
В ім'я отця, і духа, й сина
Обрушу з лівої удар

Такий, що раптом ляже
тиша.
І стануть зайві лікарі.
І марно буде, паче миша,
Метатись підлий рефері.

То буде бій...
А зараз мертво
Лисніє холодом квадрат.
Іду. І поруч мене твердо
Крокує Честь — мій секундант.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Вибір" Б. Олійник аналіз | Література - Події та явища у світі

# data[].attributes.attachment_link.description
Вибір - вірш Бориса Олійника. Вибір Б. Олійник аналіз Тема Вибір: розповідь про

# data[].attributes.headline
Вірш "Вибір"

# data[].attributes.subject
Вірш "Вибір"

# data[].attributes.body
Над штормом, над шабельним зблиском,
Над леготом теплим в житах
Гойдається вічна колиска
Маятником Життя;

Життю — ні кінця ні начала.
І вічно по колу землі:
Комусь — лебеді від'ячали,
Комусь — ще сурмлять журавлі.

Один передбачливо очі
Прикрив ще ва крок від межі,
Ввійшовши клітиною ночі
Тихенько: чи жив, чи й не жив?

А інший — на кроки не міряв:
Летів, і гримів, і... згорів,
І люди відкрили в сузір'ях
Зіницю нової зорі.

Коли б загадали: — Хочеш,
Одне лише слово твоє —
І вища — лаврова! — почесть
Чоло твоє обів'є,—

Я б вибрав найвищу почесть:
У чистім і чеснім бою
На чорному мармурі ночі
Зорю записати свою!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Виктор Аксакал

# data[].attributes.attachment_link.title
Пiсня про матiр (New) - Вiктор Аксакал - Борис Олійник

# data[].attributes.attachment_link.title
Пісня про матір - Борис Олійник, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Пісня про матір" (автор: Олійник Борис Ілліч) онлайн; Читати книгу в Бібліотеці української літератури

# data[].attributes.headline
Вірш "Пісня про матір

# data[].attributes.subject
Вірш "Пісня про матір

# data[].attributes.body
Посіяла людям
літа свої, літечка житом,
Прибрала планету,
послала стежкам споришу,
Навчила дітей,
як на світі по совісті жити,
Зітхнула полегко —
і тихо пішла за межу.
— Куди ж це ви, мамо?! —
сполохано кинулись діти,
— Куди ви, бабусю? —
онуки біжать до воріт.
— Та я недалечко...
де сонце лягає спочити.
Пора мені, діти...
А ви вже без мене ростіть.
— Та як же без вас ми?..
Та що ви намислили, мамо?
— А хто нас, бабусю,
у сон поведе по казках?
— А я вам лишаю
всі райдуги із журавлями,
І срібло на травах,
і золото на колосках.
— Не треба нам райдуг,
не треба нам срібла і злота,
Аби тільки ви
нас чекали завжди край воріт.
Та ми ж переробим
усю вашу вічну роботу,-
Лишайтесь, матусю.
Навіки лишайтесь. Не йдіть.
Вона посміхнулась,
красива і сива, як доля,
Махнула рукою —
злетіли увись рушники.
"Лишайтесь щасливі",-
і стала замисленим полем
На цілу планету,
на всі покоління й віки.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ранок з Інтером

# data[].attributes.attachment_link.title
Пам'яті поета: Борис Олійник

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Борис Олійник. Сторінки з життя (Біографія)

# data[].attributes.body
Збірки

1959 — збірка нарисів «За Північним Дінцем»

1962 — збірка поезій «Б’ють у крицю ковалі»

1962 — збірка поезій «Двадцятий вал»

1964 — збірка поезій «Вибір»

1965 — збірка поезій «Гонг»

1965 — збірка «Поезії»

1968 — збірка поезій «Коло»

1970 — збірка поезій «Відлуння»

1972 — збірка поезій «На лінії тиші»

1973 — збірка поезій «Рух»

1973 — поетична збірка російською мовою «Стою на землі»

1974 — збірка поезій «Ми знаємо для чого жить»

1975 — збірка поезій «Гора»

1976 — збірка поезій «Істина»

1976 — збірка поезій «Кредо»

1978 — збірка поезій «Заклинання вогню»

1979 — збірка поезій «Сива ластівка»

1981 — збірка поезій «У дзеркалі слова»

1981 — збірка поезій «Доля»

1982 — поеми в окремих книгах «Дума про місто», «Крило»

1983 — публіцистична книга «Планета поезія»

1983 — збірка «Поеми»

1984 — поетична збірка «Міра»

1986 — збірка «Поезії»

1987 — поема «Трубить Трубіж»

1989 — збірка поезій «Поворотний круг»

1990 — публіцистична книга «Криниці моралі та духовна посуха»

1993 — книга «Відступник, або Два роки в Кремлі»

1995 — поетична збірка «Шлях»

1995 — публіцистична книга «Сатанізація сербів, кому вона потрібна?»

1999 — поетична збірка «Біла мелодія»

1999 — історичний нарис «Жорстока правда»

1999 — есе «Хто наступний?»

2000 — поетична збірка «Таємна вечеря»

2001 — поетична збірка «Знак»

2007 — поетична збірка «У замкненому колі. Із окупаційного зошита»

Твори

В оборону хліба

Дивовижа

До проблеми добра і зла

Мелодія

Похорон учителя

Пізнання

Пісня

Пісня про матір

Сива ластівка

Урок

Ринг

Вибір

Пісня Максиму Рильському

# data[].attributes.body
Борис Ілліч Олі́йник народився 22 жовтня 1935 року в с. Зачепилівка, Полтавська область. Друкуватися почав ще в школі. Після закінчення десятилітки в 1953 році вступив на факультет журналістики Київського Шевченківського держуніверситету, який закінчив у 1958 році. У 1958 році працював завідуючим відділу республіканської газети “Молодь України”. З 1962 по 1973 рік працював в журналі “Ранок”. Пройшов шлях від простого кореспондента до головного редактора. Був заступником головного редактора журналу “Дніпро” та старшим редактором видавництва “Дніпро”. З 1971 по 1974 рік – заступник голови правління Спілки письменників України. З 1974 по 1991 рік – завідувач відділу, член редколегії журналу “Вітчизна”. З 1976 по 1991 рік – Секретар Спілки письменників України та СРСР. Член ЦК КПУ і ЦК КПРС. У 1999 році Голова Комітету з Державних премій України імені Т.Г. Шевченка в галузі літератури, журналістики і мистецтва при Раді Міністрів України. Побував майже в усіх гарячих точках міжетнічних конфліктів колишнього Союзу – побував в зоні Югославської трагедії, був проти ембарго Сербії, бував у “гарячих точках” Боснії-Герцоговини, під час перебування в Сербії потрапив під бомбардування натівців. Борис Олійник, по суті, зупинив будівництво промвузла у Каневі, що загрожувало усипальниці Т.Г.Шевченка. Ще у Верховній Раді УРСР виступив проти зведення мосту через Хортицю, що й змусило урядовців відкласти реалізацію свого заміру. У 1995 року Борису Іллічу присвоєне звання “Почесний громадянин Канева”. Один із фундаторів Українського фонду культури, з 1987  очолює його на громадських засадах. Віце-президент Парламентської Асамблеї Ради Європи. У 2002 році присвоєно звання “Почесний громадянин міста Києва”. Відомий державний діяч: обирався депутатом Верховних Рад СРСР (з 1989 по 1991 рік — заступник Голови Ради Національностей Верховної Ради СРСР). У 1980 — 1991 депутат Верховної Ради УРСР X, XI скликань, голова Комісії Верховної Ради з питань освіти і культури. Депутат Верховної Ради України 1—4 скликань (1992—2006). З 1995 по 2006 рік Голова Постійної делегації Верховної Ради України у Парламентській Асамблеї Ради Європи. З 1996 по 2006 рік віце-президент Парламентської Асамблеї Ради Європи. У 1987 році обраний дійсним членом Міжнародної слов’янської академії. З 1990 року дійсний член Національної Академії Наук України. З 1992 року обраний академіком Української екологічної академії наук. Голова Українського фонду культури, співголова Форуму слов’янських народів. 5 липня 2010 року Указом Президента України В. Ф. Януковича Бориса Ілліча Олійника призначено головою Комітету з Національної премії України імені Тараса Шевченка. Помер 30 квітня 2017 року на 82-му році життя після важкої і тривалої хвороби.