# data[].attributes.body
Soledad, una dona ecuatoriana de 30 anys parla en el seu video sobre la teoria critica de la discapacitat.

El capacitisme es similar a les paraules com sexisme o recisme ja que "-isme" es refereix a doctrines, teories, sistemes o moviments de caràcter polític, social, filosòfic o religiòs.

El capacitisme és una forma de discriminació o prejudici social contre les persones amb discapacitat que comprèn una serie d'actituds i creences que fan mal a aquestes persones.

També esmenta com hi ha una manca d'accessibilitat al carrer (com rampes, transport adequat o tecnologia asistiva) i la manca d'empatia per part de la societat que contribueixen a la perpetuació del capacitisme. Es destaca la importància de reconèixer que les persones amb discapacitats no són una "càrrega", sinó que tenen els mateixos drets i capacitats que qualsevol altra persona.

# data[].attributes.body
El capacitisme no només és un problema per a les persones amb discapacitats, sinó que també hauria de ser un tema que ens toca a tots. La lluita contra el capacitisme és una lluita per la igualtat i la inclusió. El vídeo fa reflexionar sobre com tots podem contribuir a un món més accessible i just, qüestionant les nostres pròpies actituds, accions i l'entorn que ens envolta.

# data[].attributes.headline
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL? 

# data[].attributes.subject
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL? 

# data[].attributes.body
Aquest vídeo destaca com la discriminació cap a les persones amb discapacitats afecta el seu accés a l'educació, l'ocupació i la vida social.

Per a la meva futura vida laboral com a integradora social, això ressalta la importància d'identificar i eliminar diferents barreres, promovent una societat inclusiva. És important la necessitat de garantir els drets de les persones amb discapacitats fomentant la seva autonomia i participació plena. També sensibilitzar la societat, treballar de forma interdisciplinària i lluitar per un canvi cultural que respecti la diversitat i valori la igualtat d' oportunitats

# data[].attributes.body
El capacitisme genera prejudicis perquè es qualifica des de la capacitat en comptes de centrar-se en la funcionalitat per realitzar diferents activitats de la vida diària.
La capacitat és una única manera per realitzar les activitats de la vida diària (per exemple la capacitat de caminar), i la funcionalitat són les diferents maneres en les quals es poden fer les AVDs (per exemple la possibilitat de moure'ns per l'espai sense la necessitat que sigui utilitzant les cames).

En aquest vídeo es destaca la importància de treballar en la transformació de la societat creant un canvi de mentalitat pensant en les persones amb discapacitat des del respecte i la igualtat per garantir que aquestes persones puguin accedir als mateixos drets i oportunitats que la resta de la població.

# data[].attributes.body
La discriminació cap a les persones amb discapacitats és present en tota la societat tant a nivell individual com estructural. Es destaquen les barreres físiques, socials i culturals que limiten el seu accés. Les actituds capacitistes perpetuen estigmes i exclusió i és molt important la importància de promoure la inclusió, l' accessibilitat i la igualtat d' oportunitats.

Eliminar el capacitisme no només beneficia a les persones amb discapacitats sinó que crea una societat més justa per a tothom.

# data[].attributes.headline
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.subject
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.body
Per a una integradora social, això ressalta la necessitat de promoure entorns accessibles, sensibilitzar la societat sobre el respecte, l' empatia i treballar per un canvi cultural que afavoreixi la integració plena de les persones amb discapacitat.

S'ha de lluitar contra el capacitisme i fomentar una societat més inclusiva per a tothom.

# data[].attributes.body
Aquest vídeo busca qüestionar les concepcions errònies i els prejudicis comuns sobre les persones amb discapacitat. A partir de diverses situacions quotidianes es mostra com la societat sovint percep les persones amb discapacitat com inferiors o incapaços, la qual cosa genera barreres tant físiques com socials que limiten la seva participació plena en la vida quotidiana. Per exemple qu quan una persona va en cadira de rodes no li preguntin directament a aquesta persona com estarà millor sinó que preguntaràn a qui estigui amb aquesta persona).
Les actituds capacitistes al final creen una divisió entre les persones amb discapacitat i aquelles sense ella.

El vídeo destaca la importància d'eradicar els estigmes, promoure l'accessibilitat i crear una societat més inclusiva i respectuosa cap a la diversitat funcional, donant-li a totes les eines necessàries per desenvolupar-se en un entorn sense barreres ni prejudicis.

# data[].attributes.body
S'ha de canviar la perspectiva cap a la discapacitat, promovent una visió més inclusiva, respectuosa i equitativa, on la diversitat sigui valorada i les persones amb discapacitat tinguin igualtat d' oportunitats ja que al cap i a la fi que siguin persones amb discapacitat no treu que no siguin persones i aquestes tenen unes necessitats però si li vols ofereixer ajuda primer de tot pregunta-li si la vol o si pot aquesta persona fer-ho sola.

# data[].attributes.headline
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.subject
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.body
Com a futura integradora aquest vídeo ressalta la necessitat de promoure l'accessibilitat i el respecte, treballant per canviar les perspectives i garantir la igualtat d'oportunitats. El vídeo convida a adoptar una visió més inclusiva i a sensibilitzar la comunitat sobre la importància de valorar la diversitat funcional.

# data[].attributes.body
Maysoon Zayid és una comediant i activista palestina-estatunidenca, on en el vídeo comparteix la seva experiència personal en viure amb paràlisi cerebral i com ha utilitzat l'humor com una eina per superar els desafiaments que enfronta. Comenta sobre com a paràlisi cerebral, esdevé un obstacle social i cultural, i com les persones amb discapacitat són sovint estigmatitzades i mal representades en els mitjans.
Ha trencat barreres com una dona amb discapacitat en la comèdia, un camp en el qual les persones amb discapacitats solen ser invisibles.

# data[].attributes.body
Les persones amb discapacitats no són definides per les seves condicions, sinó pels seus talents, somnis i assoliments.
No hem de permetre que els desafiaments defineixin les nostres vides, sinó que hem d'acceptar i voler les nostres diferències i usar-les com una força per impulsar el canvi i la inclusió en la societat.

Zayid demostra com l'humor pot ser una eina poderosa per desafiar estereotips i promoure la inclusió. També es ressalta la importància de la visibilitat de les persones amb discapacitats en els mitjans, així com la necessitat de no deixar-se definir pels desafiaments. Ensenya sobre l'apoderament, resiliència i la lluita per una societat més inclusiva i diversa.

# data[].attributes.headline
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.subject
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.body
Cal aprendre a desafiar estigmes sobre la discapacitat i promoure la inclusió utilitzant eines com l'humor.

També s'ha d'assegurar la visibilitat i la igualtat d'oportunitats per a les persones amb discapacitat en tots els àmbits, incloent-hi el laboral. Les persones s'han d'enfrontar als desafiaments amb resiliència i confiança plena i per la creació d'entorns accessibles i inclusius.

# data[].attributes.body
L'article es centra en les experiències de persones no discapacitades com la mare de Teo i de Mario. Cal canviar aquesta visió i promoure una representació autèntica de les persones amb discapacitat on elles mateixes puguin narrar les seves pròpies històries.

# data[].attributes.headline
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.subject
QUÈ M'EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

# data[].attributes.body
Les narratives capacitistes en els mitjans i en la societat reforcen estereotips i actituds paternalistes. Cal fomentar l'autonomia i l'apoderament de les persones amb discapacitat i adoptar enfocaments inclusius en la seva intervenció social

# data[].attributes.body
Les protagonistes d'aquest article són la mama de Teo i la mama de Mario, dues mares alistes (no-autistes), les quals compten com les seves vides van canviar radicalment després del diagnòstic d'autisme dels seus fills sent petits i com es van adaptant a aquest mentre els seus ells creixen. Aquestes families compten amb mitjans suficients per pagar les quotes de les associacions i les teràpies dels seus fills.

Es reforça una visió paternalista i esbiaixada on es minimitza la veu i l'agència de les persones amb autisme. El programa es centra en les dificultats de les mares i en com elles s'adapten al diagnòstic dels seus fills sense qüestionar el sistema capacitista que marginalitza les persones amb discapacitat.

Cal que les persones amb discapacitat siguin les narradores de les seves pròpies històries