# data[].attributes.body
Кий — це легендарний засновник Києва та, за деякими джерелами, перший князь Київської Русі. Його ім'я часто згадується в стародавніх літописах, зокрема в "Повісті минулих літ". За однією з версій, Кий разом з братами Щеком і Хоривом та сестрою Либідь заснував місто Київ у V–VI століттях.

# data[].attributes.headline
Князь Аскольд і Дір (860-882)

# data[].attributes.subject
Князь Аскольд і Дір (860-882)

# data[].attributes.body
Кілька століть у Києві з прилеглими землями — Київському князівстві — правили князі-нащадки Кия. У літописах згадуються імена — Діра та Аскольда. Князь Аскольд, який змусив Візантію визнати свою державу, був християнином. Дехто серед воєначальників-язичників з його дружини вчинили проти князя заколот, унаслідок якого 882 року став княжити Олег.

# data[].attributes.body
Олег прибув з Новгорода 882 року. За свідченням літопису 907 року, руська дружина на 2000 човнах, на чолі з Олегом вирушила в похід на Константинополь. Руси переволочили човни суходолом. Місто, що потрапило в облогу здалося, і Олег на знак своєї перемоги прибив свій щит на ворота міста. Наслідком цього походу стало підписання угоди про пільги для руських купців з візантійцями 911 року.

# data[].attributes.body
Після смерті Олега київським князем став Ігор, син Рюрика. Не корилися Києву деревляни, тому Ігор здійснив похід і наклав на них данину. Протягом трьох років князь боровся з уличами, але не підкорив їх. Восени 945 року Ігор пішов збирати данину з деревлян, які зі своїм князем Малом прив’язали Ігоря до двох нахилених дерев, а потім випростали дерева і розiрвали його. Древляни убили Ігоря і поховали «в Деревах, і донині є його могила біля Іскоростеня».

# data[].attributes.body
Після Ігоря на великокнязівському столі були його дружина Ольга і син Святослав. Княгиня Ольга правила в Києві з 945 р. Ольга вирішила встановити чіткі розміри данини для підлеглих земель. Княгиня відмовилася від воєн, усі справи з державами-сусідами вирішувала мирними засобами, піклувалася про поширення освіти. Саме тому літопис назвав її «наймудрішою серед усіх людей». Згодом Ольгу, одну з перших християнок Русі, було проголошено Святою.

# data[].attributes.headline
Князь Святослав (964-972)

# data[].attributes.subject
Князь Святослав (964-972)

# data[].attributes.body
вятослав, син Ігоря та Ольги, став княжити 964 р. Він дбав про зміцнення Київської держави. Але князь-воїн здобував визнання мечем. Усе життя він провів у походах. Бився зі степовими кочівниками, воював із Візантією, бо аж під її мури хотів посунути кордони власної держави.
Коли Святослав йшов битися з ворогом, то говорив слова: «Хочу на вас іти».

# data[].attributes.body
Князь Володимир Великий по праву вважається одним з найвидатніших правителів Київської Русі.

За часів його князювання були проведені кардинальні реформи у всіх сферах життя держави, він зміг не лише побудувати сильну монархію, а й нарешті поставити крапку в «цивілізаційному виборі» країни, впровадивши християнство.

# data[].attributes.body
Період князювання Ярослава, який отримав назву Мудрий, час розквіту і найвищого піднесення Київської Русі. У державотворчій справі він постав гідним наслідувачем свого батька, князя Володимира. Він як  і його батько зміцнював південні кордони своєї держави і «ставив міста по Росі». Князь звів собор Святої Софії, уклав збірку законів «Руська Правда», звів золоті ворота у Києві. За свідченням Літопису, Ярослава назвали Мудрим, оскільки він створив найбільшу на Русі бібліотеку.

# data[].attributes.body
На час смерті Ярослава Володимировича Мудрого (20 лютого 1054 р.) старшим серед його синів вважався Ізяслав. Річ у тому, що двоє старших Ярославичів померли раніше від батька: Ілля — в 1020 р., коли герой цього нарису ще й не народився, а Володимир, котрий водив руський флот на Константинополь 1043 р. — в 1032 р. «Повість» донесла до нас рік народження Ізяслава, що взагалі в літописах трапляється не часто. Під 1024 р. джерело відзначило: «Того ж року народився в Ярослава другий син, і назвав він його Ізяславом». Чому другий, а не третій? Тому що Ілля помер за чотири роки до того, а літописці рахували живих, а не мертвих княжичів.