# data[].attributes.headline
אופי המנהיגות

# data[].attributes.subject
אופי המנהיגות

# data[].attributes.body
התובנה -

הדרך שבה מנהיג בוחר להגיב למשבר או לפציעה עשויה לעצב את מנהיגותו. משבר יכול להוביל לשחיקה ולפגיעה, אך יכול גם להפוך להזדמנות ללמידה, להתבוננות עצמית ולהתפתחות אישית ומקצועית

# data[].attributes.body
תובנה אחת שעלתה בעת קריאת המאמר:

המשבר - פציעה מתוארים כ"חרב פיפיות". מצד אחד יכולים להטביע את המנהיג החינוכי בתוך המשבר,אך מצד שני גם להוות הזדמנות ייחודית לבחינה מחדש של יסודות המנהיגות. משבר יכול להיות כמו קריאת השכמה לשנות דברים ולעשות דברים אחרת.

# data[].attributes.headline
נכון אולי שכל מנהיג "נ

# data[].attributes.body
נכון אולי שכל מנהיג "נפצע" אבל גם כל מי שאינו מנהיג. החיים נותנים לך כאפות. ההבדל המרכזי הוא שבתור אדם פרטי מותר לך לכאוב ובתור דמות ציבורית - לפעמים מצופה שלא להפגין חולשה. לכן יש חשיבות קהל (קרובים, חברים, חבורת השווים וכו') שמולם ניתן גם להציג חולשה וכאב לנוכח ה"פציעה".

# data[].attributes.body
מי שעושה פועל- גם נפצע. זה חלק מהעניין. ניתן לנהל את הפציעות וללמוד מהן, לצמוח מהן. פציעות יהיו שונות אצל אנשים שונים ולכן שיתוף ולמידה מהתנסויות אחרים יכולה לעזור בניהול הפציעה.

פציעה יכולה לזמן העמקת בתבוננות, מהי החוליה חלשה, מדוע התרחשה הפציעה וכיצד לצמוח ממנה או להתנהל אחרת במקרה דומה להבא.

כשמבינים את זה, הפציעה יכולה להיות פחות מכאיבה.

# data[].attributes.headline
פצע יכול לכאוב אבל הוא

# data[].attributes.body
פצע יכול לכאוב אבל הוא חלק מתהליך הלמידה וחלק מהתהליך של הבן אדם, רק ככה הוא יכול לצמוח ממנו

# data[].attributes.headline
מסכימה מאוד עם הכתוב פ

# data[].attributes.body
מסכימה מאוד עם הכתוב פה

# data[].attributes.body
הפציעה היא חלק בלתי נפרד מהמנהיגות וכולם חווים אותה.

# data[].attributes.body
‫

תובנה מרכזית: הפציעה כ"חרב פיפיות" המעוררת מנהיגות אותנטית

תובנה משמעותית שעולה מן המאמר היא שמשברים ופציעות הם אינם תקלה או עדות לכישלון אישי, אלא חלק בלתי נמנע לחלוטין מעבודת המנהיגות. המחברים מתארים את הפציעה כ"חרב פיפיות" הטומנת בחובה פוטנציאל כפול:

+2

הפציעה עלולה להטביע את המנהיג עמוק יותר בתוך ביצת המשבר.

לחלופין, היא יכולה לשמש כזרז משמעותי לצמיחה. היא מספקת למנהיג הזדמנות נדירה להציץ מאחורי המסכה ולהשתחרר מדרכי הוויה שאינן אותנטיות.

+4

במילים אחרות, המאמר מציע לשנות את נקודת המבט: במקום לחשוש מהמשבר, אפשר לראות בו "קריאת השכמה" פנימית שמובילה את המנהיג בחזרה אל האני האמיתי והשלם שלו.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
הפציעה כ"חרב פיפיות" 

# data[].attributes.headline
מירל: התובנה המרכזית ה

# data[].attributes.body
מירל: התובנה המרכזית היא שפציעה איננה כשל במנהיגות, אלא חלק מהותי ובלתי נמנע ממנה, המהווה הזדמנות לצמיחה לעבר מנהיגות אותנטית יותר. זהו אירוע שבשלב ראשון יהווה אתגר משמעותי בניהול וצליחתו תגביה את איכות העבודה לרמה גבוהה יותר

# data[].attributes.body
אחת התובנות שעלו בי מקריאת המאמר היא שמנהיגות אמיתית לא נבנית רק מתוך הצלחות, אלא דווקא מתוך רגעי הקושי וה"פציעות" שבדרך. המשברים והמתחים שמנהיג חווה אינם רק מכשול, אלא הזדמנות לעצירה, לרפלקציה ולהבנה עמוקה יותר של עצמנו ושל ההשפעה שלנו על הסביבה. כשמנהיג מצליח להתבונן בפצע ולא לברוח ממנו, הוא יכול לצמוח ממנו ולהפוך למנהיג אותנטי, אנושי ומדויק יותר עבור האנשים שהוא מוביל.

# data[].attributes.body
הפצע יכול לשבור – אבל גם להצמיח.
אותה חוויה בדיוק יכולה להפיל מנהיג אחד ולחזק אחר. זה תלוי באיך בוחרים להתמודד איתה. עבורי זו תזכורת לכך שגם רגעים קשים יכולים להפוך להזדמנות לצמיחה, אם אני מוכן לעצור, לחשוב וללמוד מהם.

# data[].attributes.body
אין ספק שהמאמר מדויק מאוד, תחושת הזריקה למים העמוקים מבלי הכנה מוקדמת מראש מדויקת ומעמידה את המנהל בפני פציעות קשות מאוד בטח בתחילת דרכו. יחד עם זאת, כשמאמצים את הפציעה ולומדים וגדלים ממנה התמורה האישיות והמנהיגותית עצומה.

# data[].attributes.body
אכן , החוויה של ניהול היא מטלטלת ויכולה להפתיע גם באירועים מסוג זה . החכמה היא לצמוח ממקומות אלו

# data[].attributes.headline
להלן ניסוח מעובד ומדויק יותר, בגוף ראשון, לשילוב בעבודה:

# data[].attributes.subject
להלן ניסוח מעובד ומדויק יותר, בגוף ראשון, לשילוב בעבודה:

# data[].attributes.body
---

אני מבין שקיימת ציפייה ממנהלים להיות "מושלמים" – להחזיק בכל התשובות, לקבל החלטות באופן חד וברור, לפעול בקור רוח ולא לקחת ללב. נדמה כי התפקיד היומיומי דורש שליטה רגשית מלאה ויכולת להישאר ענייני גם במצבים מורכבים. במיוחד בשדה החינוכי, אך למעשה בכל שדה ניהולי, קיימת הנחה סמויה שעל המנהל להיות דמות יציבה, בטוחה ועקבית, כמעט ללא סדקים.

עם זאת, אני לומד שהניהול האמיתי מתחיל בניהול עצמי. לפני שאני מנהל אחרים, עליי ללמוד לנהל את רגשותיי, את ההתלבטויות שלי ואת הטעויות שאני עושה בדרך. אינני חסין מבלבול או מחוסר ודאות, ולעיתים דווקא ההכרה בכך מאפשרת לי לפעול מתוך מודעות עמוקה יותר ולא מתוך תגובה אוטומטית.

אני מבין שבשלבים הראשונים בתפקיד יש צורך לשמור על מידה מסוימת של פסדה מקצועית – תחושת יציבות כלפי חוץ. לעיתים חולשה או שיתוף בהתלבטות עלולים להתפרש כחוסר ביטחון. לכן עקומת הלמידה שלי כמנהל צריכה להיות מהירה: ללמוד מהאירועים, לחדד שיקול דעת, לפתח חוסן פנימי ולהתמקצע באופן מתמיד.

ובכל זאת, לצד הדרישה להתקדמות מהירה ולדיוק, אני מזכיר לעצמי להיות סלחן כלפי עצמי. התפתחות ניהולית היא תהליך, לא רגע אחד של שלמות. ככל שאני מאפשר לעצמי לטעות, להתלבט וללמוד – כך אני הופך למנהל אותנטי, יציב ומודע יותר. החוזק האמיתי שלי אינו בהעמדת פנים של שלמות, אלא ביכולת לצמוח מתוך הדרך.

# data[].attributes.body
מסכים עם כל מילה שלך מילה.

# data[].attributes.body
המאמר הזה נגע בי אישית אני נכנסתי לתפקיד אחרי שנים של חברות בצוות ניהול. בתור שחקן צד ידעתי לזהות את כל הפציעות של המנהל הקודם. מתוך תחושה זאת הגעתי לתפקיד מתוך תחושה שלי זה לא יקרה אני אדע לזהות את המקרה לפני הפציעה ואמנע ממנה. ובכן אני לא חסין במשך שנה וחצי שאני מנהל לא מעט מקרים של פציעה שהעמידו אותי במקום של בחינה כפי שמופיע במאמר מה העמדה שלי מול הפציעה האם אני פורש מהתפקיד שהרי אני נפצע למרות שאמרתי לעצמי שלי זה לא יקרה או שאני מתמודד עם הפציעה. בינתיים אני מצליח להתמודד עם הפציעות מתוך עמדה של ענווה. להבין שכנראה אין אדם שחסין מפני פציעה השאלה כיצד הוא יצמח מזה?

# data[].attributes.body
תובנה אחת מרכזית מהמאמר היא שפציעות ומשברים במנהיגות אינם כישלון אלא מקור למידה וצמיחה: האופן שבו המנהיג מתמודד עם הפצע – האם הוא בוחן מחדש את זהותו, ערכיו והשפעתו על אחרים – הוא זה שמגדיר את אותנטיות המנהיגות שלו ואת האפשרות להפוך למנהיג שלם ונאמן יותר לעצמו.​

Free preview of advanced search enabled.

# data[].attributes.body
ה"פציעה" הניהולית אינה עדות לכישלון, אלא חלק בלתי נמנע ומהותי מהתפקיד המנהיגותי. המאמר מאיר את העובדה שהציפייה הציבורית למנהיגות "הרואית" בסגנון הוליוודי יוצרת לחץ כבד על המנהל להסתתר מאחורי מסכה של גיבור כל יכול. עם זאת, דווקא רגעי המשבר והפגיעות מהווים "חרב פיפיות": הם יכולים להטביע את המנהיג, אך הם גם מזמנים לו הזדמנות נדירה לבחון את יסודות מנהיגותו, להשיל מעליו דרכי הוויה לא אותנטיות ולגלות את "האני האמיתי" שלו. הבנתי שהיכולת להשתמש בפציעה כזרז לצמיחה, במקום להקים סביבה מחסומים, היא זו שמגדירה מנהיגות אותנטית ומשמעותית.

# data[].attributes.headline
מסך שמוקרן עליו

# data[].attributes.subject
מסך שמוקרן עליו

# data[].attributes.body
"המנהיג החינוכי אינו סתם מסך שמוקרנים עליו רצונותיהם של אחרים." חוכמה גדולה היא למצוא את הדרך לעבודה משותפת באופן כזה שכל אחד בצוות מרגיש את השפעתו בלי לבטל את השפעתם של אחרים. ותפקידו של מנהל לנצח על כל זה תוך שהוא מכניס פנימה גם את הקול שלו. וזה לא פשוט כי תמיד יש קולות סותרים ותמיד משהו נפגע.

# data[].attributes.body
התפיסה המסורתית והציבורית של המנהיגות הירואית בסגנון הוליוודי שמצליח להתגבר לבד על הכל, לא נשרט ולא נפצע אלא מצליח "לעמוד" בכל חוויה מטלטלת של משבר חדרה עמוק כל כך לתרבות הבית ספרית, עד שהקהילה מצפה ומעזה לתבוע ממנהליה מפגני גבורה.

# data[].attributes.body
מסכימה עם אלי.
כאשר המנהיג בוחר להתבונן בפצע, להבין את מקורותיו ולזהות מה הוא מעורר בו – הוא עשוי לצמוח ממנו, להפוך לאותנטי יותר ולחזק את הנהגתו.
לעומת זאת, הכחשה או ניסיון להסתיר את הפגיעה עלולים להעמיק את המשבר ולהרחיק אותו מעצמו ומסביבתו.

# data[].attributes.headline
תגובה לעינת מדר

# data[].attributes.subject
תגובה לעינת מדר

# data[].attributes.body
מסכימה בהחלט עם דברייך שהפצע הוא מקום לאותנטיות. חשוב שנשהה ברגע, ונפעל לעיתים "להכות בברזל בעודו קר" זוהי אותנטיות, לצד מקצועיות. הכרה "בפציעה" לצד רצון אמיתי להחלמה ויצירת גלד.

# data[].attributes.headline
המנהיג הפצוע - מירב שור

# data[].attributes.subject
המנהיג הפצוע - מירב שור

# data[].attributes.body
הזדהיתי מאוד עם המאמר בהיבט הזה שמרבית המנהיגים שרואיינו, לא יכלו לצפות את התקרית שקרתה, או את תגובותיהם של יתר השותפים. מקבלת ומבינה שכדי שהפצע לא יעמיק (כי זוהי רק ראשיתו, עלי להיות בתהליך מתמיד ורפלקטיבי). אני מאמינה שמכל פציעה (ומשבר) ניתן לצמוח ויש לי את היכולת ביחד עם הצוות, אכן ליישם זאת.

# data[].attributes.headline
מוריה- תגובה לשרית

# data[].attributes.subject
מוריה- תגובה לשרית

# data[].attributes.body
את צודקת בהחלט, אני מסכימה איתך וחשה כך, זה אומנם לא תמיד נעים אבל זה הכרחי

# data[].attributes.body
המאמר מלמד שדווקא דרך הפגיעות וההכרה בפצעים ובחולשות, המנהיג יכול להפוך לשלם יותר ונאמן יותר לעצמו, ובכך להוביל מתוך עומק אנושי ולא רק מתוך מילוי תפקיד טכני או הירואי

# data[].attributes.body
הפצע הוא הזדמנות לנצל משבר, לנצל לראות את דרכי המנהיגות שלך, הזדמנות לצמיחה

# data[].attributes.body
מאוד מסכימה. ההוספה שלך את המילה "אומץ" מאוד נכונה. הרבה פעמים משתמשים בביטוי "אומץ ניהולי" בהקשר של האומץ של המנהלת לפעול (גם כשיש התנגדויות או קשיים מסוגים שונים) , וכאן הוספת משהו: החשיבות של האומץ לבחון את עצמי.

# data[].attributes.headline
הפציעה היא אישית

# data[].attributes.subject
הפציעה היא אישית

# data[].attributes.body
הפציעה של המנהיג היא משהו אישי בבני מובנים:

1. אותה חוויה יכולה להיות פציעה למנהיג אחד וחויה חיובית לאחר.

2. המנהיג בוחר האם להפוך אותה לכשלון או להזדמנות (נחוצה אפילו) לצמיחה

# data[].attributes.headline
פגיעות בלתי נמנעת 

# data[].attributes.subject
פגיעות בלתי נמנעת 

# data[].attributes.body
"וטרם מצאנו אחד שלא נפצע בדרך זו או אחרת.."

כמה כואב שזה בלתי נמנע בעבודה מולאנשים . משברים היו ותמיד יהיו חדשים בכל סיטואציות . העבודה היא כנראה על החוסן האישי שבו אנו צריכים ללמוד ולפתח , לקבל בהבנה שזה תלוי אנשים . והחיים יזמנו לנו תמיד התמודדויות כאלו ואחרות .

# data[].attributes.body
עינת מדר

הפצע הוא לא חולשה - הוא שער לאותנטיות.

כמנהלת, אני מצפה מעצמי להיות "בשליטה" תמיד, לדעת את התשובות, לשדר יציבות גם כשאני מתפוררת בפנים. המאמר הזכיר לי שדווקא ברגעים שבהם אני מרגישה פצועה - כשמורה עוזב, כשהורה תוקף אותי פומבית, כשאני מקבלת החלטה קשה ומפספסת - אלו הם הרגעים שמזמינים אותי לשאול מי אני באמת כמנהיגה, ולא רק מה עלי לעשות.

הכרה בפציעה שלי, במקום הסתרתה מאחורי תפקיד, היא דווקא מה שיאפשר לי להיות מנהיגה אמיתית ולא רק מנהיגה מוצלחת על הנייר.

# data[].attributes.body
היכולות להבחין בין פציעות שמאפשרות צמיחה (הנחוצות, לדעתי קשה לדעת תמיד מה נחוץ) לבין פציעות שמייצרות עוד פגיעות. היכולת להבחין ולגם לעצור ולהבין מה כל פציעה משרתת וגם מה התייחסות של המנהיג- שמעניין מתי ניתן להבחין חלק בזמן אמת ומה בדיעבד.

# data[].attributes.body
פציעה ומשבר הם חלק בלתי נמנע מעבודת המנהיגות, שכן דרישות התפקיד והציפיות החיצוניות מתנגשות לעיתים קרובות עם זהותו של המנהיג. חוויית המשבר מזמנת אפשרות לבחון לעומק את יסודות המנהיגות. כדי לצלוח רגעי משבר על המנהיג להתחייב לתהליך רפלקטיבי מתמיד של הבנת השפעתו על הסביבה.

# data[].attributes.headline
משבר שהופך לשיעור

# data[].attributes.subject
משבר שהופך לשיעור

# data[].attributes.body
האומץ להסתכל על מקרה מאתגר וקושי ממקום רפלקטיבי פנימה וללמוד ממנו את השיעור ממנו נצמח ונתקדם

# data[].attributes.headline
פציעה ניהולית

# data[].attributes.subject
פציעה ניהולית

# data[].attributes.body
הפציעה הניהולית היא "חרב פיפיות". היא אמנם כואבת, אך היא מאפשרת למנהיג להציץ "מאחורי המסכה" של הציפיות החיצוניות ולחזור לסיפור האמיתי שלו. מנהיגים שהשתמשו בפציעה כהזדמנות למידה הפכו לאותנטיים ושלמים יותר

# data[].attributes.headline
אני מאמינה ש"פציעה" הי

# data[].attributes.body
אני מאמינה ש"פציעה" הינה חלק גדול מאוד בתהליך למידה והטמעה ולמידה מטעויות. אדם ש"נפצע" יודע להבא כיצד לגשת אל המשימה הבאה בתובנה רחבה יותר עם ידע של למידה מה כעת עלי לעשות על מנת לא ל"להיפצע" . כל משבר הינו תהליך של למידה וצמיחה.

# data[].attributes.headline
איציק בר מימון

# data[].attributes.subject
איציק בר מימון

# data[].attributes.body
הפציעה הייתה קריאת ההשכמה לאני מאמין שלהם. הם מצאו את הדרך- יש הקוראים לזה אומץ- להשיל מעליהם את דרכי ההווייה הלא אותנטיות, ונעשו נאמנים יותר לעצמם, שלמים יותר.

פציעות יהיו בכל מקרה וזוהי חוויה שמצד אחד יכולה לתמרץ ולדרבן ומצד שני יכולה להטביע בביצת המשבר. בשעת משבר עלי להבין שזוהי הזדמנות לצמיחה וללמידה מחדש. המשבר יוביל אותי להיות האני האמיתי והאותנטי שלי. כשאהיה באמת נאמן לעצמי אהיה המנהיג בגרסה הכי טובה של עצמי.

# data[].attributes.headline
ניהול אמפתי- לילך

# data[].attributes.subject
ניהול אמפתי- לילך

# data[].attributes.body
מאמר חשוב ומעורר מחשבה. נראה כי ניהול אמפתי יכול לתת מענה- אמפתיה וחמלה לעצמנו כמנהלים (הפציעה היא חלק מתהליך צמיחה) ואמפתיה כלפי הצוות. כמובן אין הכוונה לוויתור על גבולות, משימות וכו, אך ניתן לבצע כל זאת תוך שמירה על המתח בין הנדרש לרגש.

# data[].attributes.body
התובנה העיקרתי היא לא לנסות להימנע מפציעות, הן חלק בלתי נפרד מהתפקיד. חשוב לצמוח מהן.

# data[].attributes.headline
תגבובה לשרית

# data[].attributes.subject
תגבובה לשרית

# data[].attributes.body
את צודקת- יש לראות ב"פציעה" הזדמנות להתבוננות וללמידה.

# data[].attributes.headline
חידוד עמוק למצב נתון-

# data[].attributes.subject
חידוד עמוק למצב נתון-

# data[].attributes.body
התפקיד שלנו ממש דורש שלמות, המאמר היה בדיוק מה שהייתי זקוקה לו בתקופה זו של השנה. אני ממש מתחברת למושג של המנהיגות המושלמת- שהכל צריך תמיד להיות בידיעה, הכל ברור, המנהיג הוא כל יכול, כשבשטח יש טעויות, יש קשיים, לעיתים גם חששות מגורמים מסויימים ולפתע כל אלו יכולים להגיע יחד ולהתפוצץ בפרצוף. אני מרגישה שהמשבר אכן מאפשר לי ללמוד מה הטעויות שנוצרו במהלך דרך העבודה, ומכאן לחפש פתרונות אחרים ולשנות את המצב.

# data[].attributes.headline
מנהיגות היא דרך חיים - יש במשפחה ויש בעבודה

# data[].attributes.subject
מנהיגות היא דרך חיים - יש במשפחה ויש בעבודה

# data[].attributes.body
אני חייב לשים משהו כאן "על השולחן" - יש הבדל בין פציעה במנהיגות בבית. ובין פציעה במנהיגות בעבודה. מנהיגות היא כמו רכבת הרים, יש יום שאתה למעלה ומיד יש נחיתה. אסור לתת לפצע הזה לחדור לתוך הנפש. אדם כזה עלול להיות שבור לרסיסים. גם אם הוא מנהיג דגול.

לכן, יש פציעות במנהיגות, אבל אלה לא פציעות בנפש של האדם, אלא אתגרים בעבודה. לכל אחד יש את האתגרים שלו, וגם לנו כמנהיגי ציבור יש את האתגרים שלנו. חייבים לבנות חוסן נפשי, שלא נותנת לפצעים הללו לחדור אל תוך הלב שלנו.

# data[].attributes.headline
תובנה מקריאת המאמר

# data[].attributes.subject
תובנה מקריאת המאמר

# data[].attributes.body
"באופן דומה לחולי, פצעי המנהיגות טומנים בחובם לא רק קושי ואִיום אלא גם מּודעות והזדמנות. עבור חלק מן המנהיגים שפגשנו, שהקריבו את זהותם ואת יושרתם על מזבח המנהיגות, הפציעה הייתה קריאת השכמה לאני האמיתי שלהם". מאד התחברתי לפסקה זאת המתארת את האפשרות להזדמנות ולצמיחה, חיבור ל"אני" והתמודדות.

# data[].attributes.headline
ההתבוננות בפצע וההסכמה להיות פגיע בתוך תהליך הניהול היא מנוע הצמיחה המשפיע ביותר על ההתפתחות של המנהל. מסכימה עם כותב המאמר כי למנהל יש מחוייבות עמוקה לעסוק באופן רציף בתהליך רפלקטיבי של הבנת ההשפעה על אחרים ועל בית הספר ולהיות מודע ומחובר לפצעים האישיים והאופן שבו הם משתקפים ומפעילים אותו במנהיגותו.

# data[].attributes.subject
ההתבוננות בפצע וההסכמה להיות פגיע בתוך תהליך הניהול היא מנוע הצמיחה המשפיע ביותר על ההתפתחות של המנהל. מסכימה עם כותב המאמר כי למנהל יש מחוייבות עמוקה לעסוק באופן רציף בתהליך רפלקטיבי של הבנת ההשפעה על אחרים ועל בית הספר ולהיות מודע ומחובר לפצעים האישיים והאופן שבו הם משתקפים ומפעילים אותו במנהיגותו.

# data[].attributes.body
למדתי כל לא ניתן להמנע ולהתחמק מהקושי

הקושי והפציעה בונה אותנו, יוצרת חוסן, וכך נוצר מנהיג.

זה רק מחשל אותנו. כך אנו צומחים ולומדים

# data[].attributes.headline
התבוננות רפלקטיבית

# data[].attributes.subject
התבוננות רפלקטיבית

# data[].attributes.body
אחת התכונות החשובות בעיניי היא היכולת של מנהיג להתבונן פנימה ולעשות חשיבה רפלקטיבית תמידית, לפני בזמן ולאחר מעשה, כל הזמן להבין איפה כשל או היכן הצליח, להבין מה אפשר ללמוד מכל מקרה. עם זאת חשוב ביותר לאפשר לעצמנו כמנהיגים לנשום ולהחלים, אם לא נעשה זאת נקרוס מהר והאכזבה תשתלט על כל ההיגיון

# data[].attributes.headline
תגובה להתבוננות רפלקטיבית ( עינת מדר) 

# data[].attributes.subject
תגובה להתבוננות רפלקטיבית ( עינת מדר) 

# data[].attributes.body
אני מסכימה עם הלב של הדברים - הרפלקטיביות היא כלי עוצמתי למנהיג. אבל דווקא כאן אני רוצה להוסיף נקודה שהמאמר הדגיש: רפלקטיביות לבדה אינה מספיקה אם היא נעשית מאחורי "מסכה". הסכנה שאני מזהה היא שמנהיגים רבים עושים חשיבה רפלקטיבית על עצמם אבל לא עם עצמם - כלומר, הם מנתחים את הכישלון מנקודת מבט מקצועית, אך נמנעים מלגעת בפצע האישי האמיתי.

# data[].attributes.headline
"המנהיג הפצוע" - רחל

# data[].attributes.subject
"המנהיג הפצוע" - רחל

# data[].attributes.body
תובנות מהמאמר:

גם מנהיגות מועדת לטעויות והפציעה היא דרך ייחודית שלא להתייחס עוד לדברים כמובנים מאליהם.

המנהיג צריך תמיד לעסוק בתהליך רפלקטיבי של הבנת השפעתו על אחרים ועל בית הספר ושל הבנת פצעיו האישיים.

הפציעה מעניקה הזדמנות לבחון את חיי המנהיגות מחדש.

ובעיקר - גם המנהיגים הם בני אדם שלא חפים מטעויות . ומטעויות תמיד לומדים על עצמך , על אחרים ועוד.. טועים ומתקנים והופכים (אולי)למנהיג טוב יותר

# data[].attributes.headline
לא להתחמק מהקושי בונה מסוגלות וחוסן ויכולת אמיתית להתמודד עם מה שיבוא. דורש הרבה גמישות

# data[].attributes.subject
לא להתחמק מהקושי בונה מסוגלות וחוסן ויכולת אמיתית להתמודד עם מה שיבוא. דורש הרבה גמישות

# data[].attributes.headline
פציעה הכרחית- יערה רוזנבליט

# data[].attributes.subject
פציעה הכרחית- יערה רוזנבליט

# data[].attributes.body
אני חושבת שאני לומדת שהפציעה היא לא רק משהו שאי אפשר להימנע ממנה, אלא שהפציעה הכרחית להתפתחות של המנהיגה. ממש כמו שאומרים לילד או לאדם שכל כישלון רק יכשל אותו יותר כך גם הפציעה, מעבירה אותנו דרך ועלינו להסתכל ולשהות מולה ולא לנסות לתקנה במהירות ולהסתירה. אני גם מאמינה שמנהיג אותנטי יכול וצריך להראות את פגיעותו.

# data[].attributes.headline
כל משבר הוא הזדמנות לצמיחה, ללמידה ולהעצמה. מנהל/מנהיג הוא קודם בין אנוש, יש לו צרכים אישיים שלא נלקחים בחשבון מעצם מנהיגותו והתמודדות המנהיג עם המשבר תציף את אישיותו האמיתית ותמנף את מנהיגותו בארגון.

# data[].attributes.subject
כל משבר הוא הזדמנות לצמיחה, ללמידה ולהעצמה. מנהל/מנהיג הוא קודם בין אנוש, יש לו צרכים אישיים שלא נלקחים בחשבון מעצם מנהיגותו והתמודדות המנהיג עם המשבר תציף את אישיותו האמיתית ותמנף את מנהיגותו בארגון.

# data[].attributes.body
אני חושב שיש הרבה דברים מאוד נכונים במאמר ביחס לנושא הזה של פציעות אבל אנחנו חייבים לזכור שהתנהלות נכונה היא התנהלות שמונעת מראש את הפציעות. "הדרך הכי טובה לכבות שריפה היא למנוע אותה מראש" אותו דבר נכון גם לגבי העבודה שלנו. אחזקת מנע במקום אחזקת שבר.

# data[].attributes.headline
"זמן פציעות"

# data[].attributes.subject
"זמן פציעות"

# data[].attributes.body
כחלק מלהיות מנהיג/מנהל זה לדעת להתמודד עם "פציעות" במהלך "הלחימה". הפציעות הנ"ל גורמות לנו להתבונן ולהסתכל על דברים מזוויות אחרונות ונק' מבט שונות, אך יחד עם זאת לפעמים לפצעים קשה מאוד לאחות אותם. אך הם חלק מההחלמה וההבנה לעשות דברים בצורה אחרת.

# data[].attributes.headline
פצע מנהיגות יכול להצמיח

# data[].attributes.subject
פצע מנהיגות יכול להצמיח

# data[].attributes.body
נראה כי אין מנוס מפגיעה בדרך למנהיגות אך יחד עם זאת חשוב לזכור כי תגובתה של מנהיגה לפציעה עשויה להגדיר אותה כמנהיגה. הפגיעה יכולה להיות זרז להצלחה או ההיפך מכך...

# data[].attributes.body
היכולת להסתכל על הפצע ״פגמים״ מאפשרים לנו להיות במקום רפלקטיבי בו אנו לוקחים אחריות ויש אפשרות להתקדם, כמוביל כל הזמן אנו צריכים להיות בבדיקה מתמדת וזיהוי מקומות החוזק כמו מקומות המאתגרים.

# data[].attributes.body
המאמר עזר לי להבנת המורכבות הרבה שבמנהל החינוכי.

עצם הצגת המנהיג כ"פצוע" יצרה אצלי תחושת הזדהות עם האתגרים הרבים שהוא חווה.

המנהיג החינוכי נמצא כל הזמן במצבים שדורשים ממנו להוביל, להקשיב ולעיתים גם להתמודד עם קונפליקטים רגשיים שיכולים לפגוע בתחושת היכולת שלו להוביל בצורה יציבה.

ובכן, השאלה שעולה לי היא, איך המנהיגים יכולים למצוא את האיזון בין הפגיעות לבין הצורך להישאר יציבים ומובילים?

לפעמים הפגיעות עלולה לגרום להם להרגיש גם לא מספיק 'חזקים', איך אפשר לוודא שהמנהיג לא מתמוטט במצבים כאלה?"

# data[].attributes.headline
חוסר ההלימה בין הצורך 

# data[].attributes.body
חוסר ההלימה בין הצורך הנפשי של המנהיג מייצרת אצלו פציעה שהופכת לחרב פיפיות .

# data[].attributes.headline
אלינור בן חמו

# data[].attributes.subject
אלינור בן חמו

# data[].attributes.body
מאמר מצוין המשקף את תהליך ההיווצרות "המנהיגות ההירואית" השאובה מהכתבים, סרטים- תפיסה מסורתית והירואית שחדרה עמוק לתודעת הניהול בבית הספר וכך הקהילה מצפה לפעולות גבורה. כאשר אני מוצאת שהחלק במאמר המשמעותי נעוץ במשמעות הפציה כמקור לגילוי העצמי ולגדילה- אומץ להסיר את ההוויה הלא אמיתית

# data[].attributes.headline
פציעה היא חלק מהתהליך או מהחיים , פציעה נותנת הזדמנות חדשה לחשוב מחדש על הדברים , לתכנן את הדברים , ולצאת לדרך חדשה 

# data[].attributes.subject
פציעה היא חלק מהתהליך או מהחיים , פציעה נותנת הזדמנות חדשה לחשוב מחדש על הדברים , לתכנן את הדברים , ולצאת לדרך חדשה 

# data[].attributes.body
פצע עשוי להיות מנוף להעצמה על ידי חשיפת האני האמיתי והתחברות אליו.

# data[].attributes.headline
להכין עזרה ראשונה לפצע

# data[].attributes.subject
להכין עזרה ראשונה לפצע

# data[].attributes.body
מאחר והפצע הוא עובדה שקורת לכל מנהיג חינוכי, על המנהיג להכין את ה"עזרה ראשונה" לפצע: אנשים תומכים אולי היועצת או הסגן או הפסיכולוג של ביה"ס... אנשים שתפקידם ואחד מתחומי האחריות שלהם זה להוות את העזרה הראשונה למקרה של פצע המנהיג החינוכי. זה יהיה אחד מתפקידיהם .

# data[].attributes.headline
הפצע כהזדמנות

# data[].attributes.subject
הפצע כהזדמנות

# data[].attributes.body
הפסקה האחרונה של המאמר מתייחסת לפצע כהזמנות להתבוננות על פנימית על המהיגות. אני מהרהרת בקושי לעשות את זה במיוחד כאשר אני רוצה לעבור מהשלב שמתייחס לפצע כאירוע משברי חיצוני שנכפה עלי ונדרשת לעבור ולברר לעומק את הפציעה בעומק הנחות היסוד של המנהיגות שלי. הפניית ההתבוננות פנימה היא תהליך רב ערך וקשה ביותר.

# data[].attributes.headline
העובדה כי "פציעה" עשויה לקדם או לפגוע במנהיג היא נכונה ותלויית אישיות. ישנם מי שמתחזקים מאוסף כשלונות וישנם מי שישברו מכשלון בודד. מנהלים כמנהיגים עשויים להילחש מאירוע מסוים ומנגד מאותו אירוע עשויים מנהיגים אחרים להיבנות ולהתחזק.

# data[].attributes.subject
העובדה כי "פציעה" עשויה לקדם או לפגוע במנהיג היא נכונה ותלויית אישיות. ישנם מי שמתחזקים מאוסף כשלונות וישנם מי שישברו מכשלון בודד. מנהלים כמנהיגים עשויים להילחש מאירוע מסוים ומנגד מאותו אירוע עשויים מנהיגים אחרים להיבנות ולהתחזק.

# data[].attributes.headline
פציעה בדרך רחלי

# data[].attributes.subject
פציעה בדרך רחלי

# data[].attributes.body
הפציעות בדרך הן חלק מחבלי לידה, הן אינן קלות ולעיתים משאירות צלקות אך הן מלמדות ולעיתים מצמיחות. החוכמה היא לדעת איך לקום מהפציעה ולהמשיך הלאה

# data[].attributes.headline
מאמינה שניהול הוא תהלי

# data[].attributes.body
מאמינה שניהול הוא תהליך למידה .

שאנו "טועים" זה יכול לאתגר אותנו הרמה האישית /רגשית אבל גם לאתגר אותנו ברמה המחשבתית ולשם צריך לנתב את ה"טעות".

מכל דבר צומחים, למדים ומדייקים את המטרות שלנו ואת דרכי העבודה שלנו. טעויות מובילות לרפלקציה עצמית שכל כך חשובה בניהול ארגון וגם משמשת מודל לאחרים.

# data[].attributes.body
כל מנהיג הוא ראשית כל בן אדם. אדם שלם על כישורים, חוזקות, חולשות, רגשות ועוד ועוד. החיים הם רצופים עליות וירידות. אני מאמינה במשפט שאומר שכל ירידה היא לצורך עליה. כל כישלון הוא למידה לעתיד. מכל פציעה אנו מחלימים ומתחזקים לעתיד. במובן הניהולי, כל פציעה מביאה אותנו ללמידה והתנסות שמשפרת את יכולות הניהול שלנו.

# data[].attributes.body
אין ספק כי להיות מנהיגה , טומן בחובו פצעים ישנים שהיו הרכחיים כדי שאגיע למקום בו היום אני מנהיגה. אין ספק כי כשלונות מקרבים אותנו בכל פעם לצמיחה משמעותית. הפצעים גורמים לנו לבחון את תפקדנו כמנהיגה ולשקול את המשך הדרך. בכל הדרך כל עוד אנו מנהיגים , אנו נפצע ונדרש לרפא את הפצע כגדי להמשיך הלאה בתפקידנו. הפצעים הם חלק בלתי נפרד מהיותנו מנהיגים!

# data[].attributes.headline
מאיר בן סימון

# data[].attributes.subject
מאיר בן סימון

# data[].attributes.body
הימנעות מפציעות כאסטרטגיה מפחיתה בטווח הארוך בתפישת המנהיגות; יש לבחור באופן מושכל פציעות וללמוד מהן כהזדמנויות

# data[].attributes.body
התחברתי מאוד לכתוב במאמר. גם אנחנו כמנהלים עוברים תהליך חינוכי התפתחותי בתוך התפקיד וכבני אדם , בפיתוח האישי והמקצועי שלנו. אלו תהליכים מקבילים, בדיוק כמו שהתלמיד עובר, ההורים שלו, הצוות החינוכי וכן אנחנו. "פצע המנהיגות" יכול להצמיח אותנו ולהביא עימו נקודות התפתחות, למידה וצמיחה מתוך הסתכלות פנימית עמוקה והרבה כנות כדי להמשיך וללמוד מזה ולפעול מתוך שליחות וחדוות העשייה.

# data[].attributes.body
הכרחיות הפציעה - במאמר נכתב: ״... אף שאמרנו כי אין מנוס מפציעה, אנחנו מכירים בכך שמנהיגים עשויים לנסות ולהימנע מהן. יש הסבורים שאצלם הדברים יתנהלו: שהם לא כאחרים, יוכלו להימנע מפגיעה....״. היום אני מקבל שכחלק מהליך הגדילה שלי כמנהל, אני יחווה פציעות כאלו ואחרות, ומכל אחת מהן אני אגדל ואלמד תובנות שונות על עצמי ובכלל. זה חלק טבעי בהתפתחות האישית כמנהל חדש ובכלל.

# data[].attributes.headline
אורלי גלעדי-התחברתי מא

# data[].attributes.body
אורלי גלעדי-התחברתי מאוד לנאמר במאמר: פצעי המנהיגות טומנים בחובם לא רק קושי ואיום אלא גם מודעות והזדמנות- האוטנטיות חשובה מאוד במנהיגות ומפחיתה באופן אישי את הפציעה, אין ספק שמנהיג צריך להיות שלם עם הדרך בה בחר , והיושרה וההתאמה לדרכו יכולה להעצים את מנהיגותו, והפציעה תהיה מלווה בריפוי עמוק ונכון מבחינתו כאשר הדרך לריפוי יהיה אמיתי .

# data[].attributes.headline
נועה שילר רייכמן

# data[].attributes.subject
נועה שילר רייכמן

# data[].attributes.body
במאמר נכתב: "הפצע יכול לשמש אפוא כקריאה לבחון את יסודות המנהיגות של המנהיג. באופן דומה לחולי, פצעי המנהיגות טומנים בחובם לא רק קושי ואִיום אלא גם מּודעות והזדמנות". כמנהלת אני למדה כל יום מחדש על התמודדות על "פצעים". בהתחלה קשה לראות מה המודעות וההזדמנות, אך למדתי כי עלי להתרחק מהסיטואציה ולנסות ללמוד ממנה. לא כיצד היה עלי לפעול אחרת, אלא מה קידם אותי, מה אנ יכולה לקחת מהאירוע כדי להתנהל טוב יותר בסיטואציה דומה.

# data[].attributes.body
קשיים וכשלונות בעבודה מהווים זרז לצמיחה אישית ומקצועית. התחברתי למשפט שישי מחזורים של הצלחה וכישלון ומאוד חשוב להתמודד עם הצל שלי- תהליכי רפלקציה המובילים למודעות עמוקה.

# data[].attributes.body
ההתייחסות להנחה לפי יש הכרחיות לפציעה עוררה בי תובנה לחשיבות של המפגש בין אומץ ואופטימיות בניהול. כלומר, ההבנה שהשדה הניהולי מזמן בצורה אינהרנטית מוקדי קבלת החלטות או חיכוך עם מורכבויות מאיימות עד כדי כך שניתן לראות בהן "פצע" היא כזו שמעוררת את השאלה "מה יכין אותי לכך או מה נדרש ממני כדי להצליח?" בהרוהר בנושא, אני מרגיש שגם אומץ וגם אופטימיות הן תכונות מאוד מתגמלות שבולטות מעל אחרות בניהול.

# data[].attributes.headline
משבר, שהוא גם כסא היולדת, הוא הבסיס ל"לידה מחודשת". מנהל שנפצע ולומד מהתהליך שעבר באמצעות התבוננות פנימית, מתחדדות יכולותיו ונפתחות לו דרכים חדשות וטובות לפתרון. 

# data[].attributes.subject
משבר, שהוא גם כסא היולדת, הוא הבסיס ל"לידה מחודשת". מנהל שנפצע ולומד מהתהליך שעבר באמצעות התבוננות פנימית, מתחדדות יכולותיו ונפתחות לו דרכים חדשות וטובות לפתרון. 

# data[].attributes.headline
מירב שלם אטיאס

# data[].attributes.subject
מירב שלם אטיאס

# data[].attributes.body
פצע מנהיג הוא חלק בלתי נפרד מהדרך. כל פציעה מובילה להתבוננות פנימית, עבודה עצמית ורפלקציה על תהליכים. ההתבוננות מאפשרת הזדמנות לשינוי וצמיחה. צמיחה של מנהיגות יכולה להוביל לשינוי באנשים נוספים בארגון ולהשפיע על תהליכים המתקיימים בו.

# data[].attributes.body
פציעות הן חלק מהדרך, מנהל נדרש לאומץ ולכנות כדי לבחון את עצמו ולבחור להשתנות ולצמוח מהמראה שהוצגה לו

# data[].attributes.headline
דבורה פרידמן

# data[].attributes.subject
דבורה פרידמן

# data[].attributes.body
פצע בהנהגה הוא בסיס לצמיחה. זוהי חוויה שממנה ניתן לגדול וללמוד על החוזקות שלנו ועל דרך הניהול ולהביא אותנו להיות טובים יותר

# data[].attributes.headline
כמנהיגה - פצע הוא לא משהו שניתן לברוח ממנו אך הוא כן נקודה בה ניתן לעשות רפלקציה אישית ומשוב תוך תהליך הריפוי, ללמוד מכך ולצמוח למקום נכון יותר. פציעה כחוויה שמדרבנת קדימה ולא מורידה למטה. 

# data[].attributes.subject
כמנהיגה - פצע הוא לא משהו שניתן לברוח ממנו אך הוא כן נקודה בה ניתן לעשות רפלקציה אישית ומשוב תוך תהליך הריפוי, ללמוד מכך ולצמוח למקום נכון יותר. פציעה כחוויה שמדרבנת קדימה ולא מורידה למטה. 

# data[].attributes.body
ההבנה מתוך המאמר כי אין מנוס מפציעה במהלך תקופת המנהיגות , יחד עם זה כל מנהיג הוא בעל אופי שונה ועל כן הפציעה עלולה לפגוע בו ולגרום לו לקושי עמוק או לחלופין לסייע לו להתבוננות פנימית ולריפוי .

# data[].attributes.body
פצע המנהיגות יכול להביא הזדמנות לשינוי לעשות משהו אחר במתכונת שונה , בתנאים שונים. הפצע מזמין התבוננות פנימית וחשיבה על מי ומה יכול לסייע לי. לעתים גורם חיצוני יכול לסייע מאוד.

# data[].attributes.body
הפצע יכול לשמש אפוא כקריאה לבחון את יסודות המנהיגות של המנהיג. באופן דומה לחולי, פצעי המנהיגות טומנים בחובם לא רק קושי ואִיום אלא גם

מּודעות והזדמנות.

# data[].attributes.body
גם על המנהל להתבונן בתגובות וההחלטות שלו ,ולדעת שניסיון מגיע משגיאות שעשינו ביום יום וללמוד מהן ולהיות יותר חזקים במיוחד שלמדנו דרך ההתבוננות וכך נהיה חזקים יותר ומבינים יותר

# data[].attributes.body
המאמר המצויין הדגיש עבורי את נושא התהליכים המקבילים. אם אני כמנהלת מתבוננת פנימה ומסוגלת "לגעת" בפצעים שלי, כך יקרה גם לארגון שיצליח לעשות זאת ולצמוח מזה

# data[].attributes.body
בעת ניתוח קושי ומשבר - הגם שהמנהל סוחב "עניינים אישיים", עליו להסתייע בגורם ניטראלי, שיכול לסייע לו לנתח את הסיטואציה בצורה "קרה" יותר

# data[].attributes.headline
תובנה - וורן קיי

# data[].attributes.subject
תובנה - וורן קיי

# data[].attributes.body
החשיבות של הרפלקציה אישית כתהליך ריפוי, בנייה ומניע מפצעים דומים בעתיד

# data[].attributes.headline
ליאור שלום משה

# data[].attributes.subject
ליאור שלום משה

# data[].attributes.body
הפציעה של מנהל, היא חלק מהבניה שלו והלמידה כיצד להתמודד בהמשך עם אתגרים מאותו סוג. הפציעה גורמת לנו להתבונן על הדרך שלנו כמנהלים ולעשות מקצה שיפורים ותהליך של עבודה עצמית מעמיקה שלי כאדם ומנהל