# data[].attributes.location_name
Івано-Франківськ, Івано-Франківська область

# data[].attributes.headline
Івано-Франківськ, Івано-Франківська область

# data[].attributes.subject
Івано-Франківськ, Івано-Франківська область

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Україна Інкогніта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про сайт

"Україна Інкогніта" - неприбутковий проект ентузіастів краєзнавства.

Меню

© UkrainaIncognita 2012 - 2022

We use cookies on our website to give you the most relevant experience by remembering your preferences and repeat visits. By clicking "Accept All", you consent to the use of ALL the cookies. However, you may visit "Cookie Settings" to provide a controlled consent.

# data[].attributes.attachment_link.title
➤ Івано-Франківська область * Цікаві місця * Що подивитись в Івано-Франківська область?

# data[].attributes.attachment_link.description
"Україна Інкогніта" - неприбутковий проект ентузіастів краєзнавства. Меню © UkrainaIncognita 2012 - 2022 We use cookies on our website to give you the most relevant experience by remembering your preferences and repeat visits. By clicking "Accept All", you consent to the use of ALL the cookies.

# data[].attributes.location_name
Коломия, Івано-Франківська область

# data[].attributes.headline
Коломия, Івано-Франківська область

# data[].attributes.subject
Коломия, Івано-Франківська область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про місто Коломия

Місто Коломия розташоване на річці Прут. Великий центр українського народного мистецтва (різьблення по дереву, художня обробка металу, ткацтво, килимарство, вишивка).

Коломия цілком заслужено вважається одним із найколоритніших міст України, де свято зберігають народні традиції, незважаючи на те, що загалом етнічно населення там дуже різноманітне. На це вплинули історичні події, що розвивалися в регіоні, коли місто знаходилося в окупації Австрією, потім Польщею і врешті увійшло в склад УРСР. Одна із найцікавіших подій, яка відбувається в Коломиї - фестиваль писанкарства, на який з'їжджаються етнічні українці з усього світу. Цю подію обов'язково варто відвідати, адже там проводять різноманітні майстер-класи, концерти і регулярно ставлять рекорди - з останнього варто відзначити найбільшу кількість людей, які одночасно виконують гаївки.

Місто славиться своїми історичними пам'ятками, серед яких найдревнішою вважається дерев'яна Благовіщенська церква, яку було зведено в далекому 1587-му році. Ще одним цікавим експонатом архітектурного мистецтва варто назвати міську ратушу, побудовану в 1877-му. Інших цікавих місць в Коломиї дуже багато, особливо якщо зійти з традиційних туристичних маршрутів і вивчати місто самостійно. Саме в такому випадку воно відкриє всю свою красу, приховану від стороннього ока в найпотаємніших закутках.

# data[].attributes.attachment_link.title
Місто Коломия, Івано-Франківська область - тури, фото, карта, відгуки, гіди

# data[].attributes.attachment_link.description
Місто Коломия розташоване на річці Прут. Великий центр українського народного мистецтва (різьблення по дереву, художня обробка металу, ткацтво, килимарство, вишивка). Коломия цілком заслужено вважається одним із найколоритніших міст України, де свято зберігають народні традиції, незважаючи на те, що загалом етнічно населення там дуже різноманітне.

# data[].attributes.location_name
Борщів, Тернопільська область

# data[].attributes.headline
Борщів, Тернопільська область

# data[].attributes.subject
Борщів, Тернопільська область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Борщів - районний центр Тернопільської області. Назва міста, можливо, походить від рослини - борщівника. Назва цієї рослини пов'язана з традиційною українською стравою - борщем. Зелене листя і стебла борщівника здавна додавалися до борщу, різноманітних супів та інших страв. Щодо назви міста також існує народна легенда. Як відомо Поділля зазнавало постійних нападів татар. Під час одного з таких нападів якогось татарина втопили в казані з борщем. Міські права Борщеву надано в 1629 р.

Борщів належить до дуже давніх населених пунктів Поділля. Ще за часів Давньоруської держави на цьому місці існувало городище. З 1199 р. місто увійшло до складу Галицько-Волинського князівства. Швидше за все древнє місто існувало на місці теперішнього села Старий Борщів.

У письмових джерелах місто під назвою Борщів вперше згадується в 1456 р. Тоді містом володіли магнати Дудинські (Дидинські). Неодноразово Борщів зазнавав нападів татар, а протягом 1672-1683 рр. містом володіли турки. Саме через постійні татарські набіги і Борщеві в XVII ст. було споруджено укріплений замок. За мурами твердині знаходився житловий палац та костел. Про замок в своєму щоденнику залишив запис Ульрих фон Вердум.

Із сусіднього Прикарпаття в 1774 р. до Борщева із своїм загоном народних месників прибув легендарний Олекса Довбуш. За народними переказами тодішній борщівський дідич дуже погано ставився до містян, всіляко їх гноблячи. Коли пан почив просити його не вбивати і обіцяв віддати все своє майно, лідер опришків відповів, що він прийшов не за його багатствами, а за душею.

З ХІХ ст. розпочався промисловий розвиток Борщева. Спочатку було зведено досить велике підприємство - тютюново-ферментаційну мануфактуру. Пізніше побудовано цегельню, гуральню та броварню, також існувала папірня. Великого розвитку набуло і цехове виробництво. З відкриттям залізничної колії Чортків-Іване-Пусте економічний розвиток Борщева пришвидшився.

З кінця 1800-х рр. в Борщеві активізувалося українське національне життя. В 1891 р. засновано читальню "Просвіти". В цей час Борщів часто відвідував Михайло Грушевський. З гастролями до Борщева часто приїздив театр "Руська бесіда" Леся Курбаса.

Під час революційних і воєнних подій першої половини ХХ ст. Борщів дуже постраждав. Окрім руйнувань міських будівель, великими були й людські втрати. Під час Другої світової війни німецькими окупантами було знищено все єврейство Борщева.

Жителі міста пам'ятають про давнє минуле свого міста та про його походження. Вже традиційно у вересні кожного року в Борщеві проходить фестиваль "Борщ'їв". В його рамках відбуваються фольклорні виступи, етнографічні виставки, зокрема, велика виставка вишиванок з усіх куточків України.

Тутешня вишивка унікальна, оскільки виконується чорними нитками. Така традиція пов'язана з трагічними подіями XV-XVII ст. Тоді, в деякі роки гинуло все чоловіче населення краю під час нападів татар. Жінки і дівчата за загиблими носили довгий час траур, у вишитих чорними нитками сорочках ходили повсякчас, в них же виходили замок.

Візитна картка Борщева - будівля Народного дому. Її було побудовано 1908 р.

Одна з найдавніших архітектурних пам'яток Борщева - храм Успіння Пресвятої Діви Марії, Головна її святиня - ікона Матері Божої у чорній вишиванці. Дзвіницю поруч з церквою побудували вже в останні роки.

Ще один храм міста - костел Матері Божої Св. Скапулярія. Його було побудовано 1763 р. на місці зруйнованого татарами дерев'яного храму. При чому для будівництва икористали одну з веж борщівського замку. В 30-х рр. ХХ ст. було проведено ґрунтовну реконструкцію костелу. Зараз костел використовується греко-католиками.

Родом з Борщева український діаспорний драматург і поет Семен Ковбель. До Канади переїхав ще в юному віці. Окрім літературної діяльності Семен Федорович займався громадською працею, сприяв будівництву церков.

Ще один відомий уродженець Борщева - польський географ Францішек Кліма. Навчався у Львові та Познані. Францішек Кліма - автор численних краєзнавчих путівників та підручників.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тернопільська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Борщів сайт міста 🏠 | Тернопільська область | Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Борщів - районний центр Тернопільської області. Назва міста, можливо, походить від рослини - борщівника. Назва цієї рослини пов'язана з традиційною українською стравою - борщем. Зелене листя і стебла борщівника здавна додавалися до борщу, різноманітних супів та інших страв. Щодо назви міста також існує народна легенда. Як відомо Поділля зазнавало постійних нападів татар.

# data[].attributes.location_name
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.headline
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.subject
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кам'янець-Подільський

Основні дані

Інша назва

Кам'янець, Кам-Под, Квітка на камені

Країна

Україна

Громада

Засноване

кінець 12 століття - початок 13 століття

Перша згадка

1374

Статус міста

від 1374 року

Поділ міста

Старе Місто, Руські Фільварки, Польські Фільварки, Новий План

Населення

▼ 97 970 (01.01.2021)

- повне

▼ 97 970 (01.01.2021)

Агломерація

Кам'янець-Подільська агломерація 118 000 осіб (2001)[1]

Координати

48°40′50″ пн. ш. 26°34′50″ сх. д. H G O

Номери автомобілів

23, BХ , ХМ , НХ

Відстань

До обл./респ. центру

- залізницею

106 км

- автошляхами

102 км

Міська влада

Адреса

32300, Хмельницька обл., Кам'янець-Подільський, Майдан Відродження, 1

Міський голова

Михайло Посітко ( ВО Свобода)

Кам'янець-Подільський у Вікісховищі

Ка́м'яне́ць-Поді́льський (колишні назви - Кам'янець, у 1795-1944 роках - Кам'янець-Подільськ) - місто в історичному Поділлі на заході України, центр Кам'янець-Подільської міської об'єднаної територіальної громади і Кам'янець-Подільського району в Хмельницькій області на річці Смотрич.

Місто магдебурзького права, один з головних центрів історичного регіону Поділля. Королівське місто в складі Речі Посполитої, історично головна адміністративно-територіальна одиниця Західного Поділля, з 22 березня 1919 по листопад 1920 року - столиця УНР, колишній обласний центр Кам'янець-Подільської області (1921-1954), з перервами місто було центром: князівства, воєводства, намісництва, губернії, округу, області, району. Центр римо-католицької церкви Кам'янець-Подільської дієцезії (1378) і Кам'янець-Подільської єпархії греко-католицької церкви (2015). Місто вважають значним українським фестивальним осередком в Західній Україні та столицею українського повітроплавання. Входить до всеукраїнської Асоціації міст. Має свій герб та прапор.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року місто Кам'янець-Подільський внесено до списку історичних населених місць України.

До слова, у давнину є багато згадок про поселення, наприклад, у Київському та Галицько-Волинському літописах Кам'янець згадується 13 разів. Проте у Волинській землі і Галицькій землі та згодом у Галицько-Волинському князівстві тоді було декілька міст зі назвами Кам'янець - Кам'янець-Волинський (зараз у складі селища Миропіль), Кам'янець-Литовський (нині - місто Кам'янець, Берестейської області Білорусі), Кам'янець-Каширський (нині - місто Камінь-Каширський).

За іншою гіпотезою назва походить від дако-римського міста Клепідава.

Назва міста іншими мовами:

За археологічними джерелами, виникнення Кам'янця датується кінцем XII століття - початком XIII століття . Саме цій версії віддають перевагу сучасні дослідники з-поміж чотирьох гіпотез про заснування Кам'янця-Подільського.

Археологічні знахідки та дослідження засвідчують, що люди здавна селилися на території сучасного Кам'янця-Подільського. Це були стоянки мисливців, селище давніх землеробів.

Перша згадка про місто у вірменських джерелах датується 1062 роком і говорить про Кам'янець як про вірменську торгову станцію.

Місто було у складі Київської Русі, територія сучасного міста у XII-XIII столітті входила до складу Пониззя, або ще інша назва Галицьке Пониззя, історична частина Карпато-Дністровських земель.

Від 1362 року - у складі Литовсько-Руської держави, зміцнюючись як адміністративний осередок Поділля.

У 1430 році Кам'янець захопили польські війська, а 1434 року перемогою Польщі закінчилася війна між польськими і литовськими феодалами за подільські землі, з 1463 року - центр Подільського воєводства. Відтоді Кам'янець отримав статус королівського міста, був перетворений у досконалу і тривалий час неприступну для ворогів фортецю. 5 травня 1440 року польський шляхтич Пйотр Поляк видав у Кам'янці-Подільському 2 документи, які підписав як подільський староста.

23 січня 1510 р. місто стало місцем укладання "Кам'янець-Подільської Мирної угоди" між польським королем Сигізмунтом І та молдавським господарем Богданом III через заступництво угорського короля Владислава II.

25 лютого 1609 року король Сигізмунд III підтверджує та повторює грамоту Сигізмунда Августа, видану 15 березня 1553 року в Кракові, згідно з якою мешканці міста Кам'янця Подільської землі римськокатолицького, грецького та вірменського обрядів звільняються від сплати мит."Wolny od myta skarbowego"..

Через постійну татаро-турецьку загрозу з початку XVII століття місто називали "Bramę do Polski" та "urbs antemurale christianitatis", що переводиться приблизно як: оплот християнства.

1672 року місто захопила Османська імперія (ця подія за деякими джерелами вплинула на смерть польського короля Яна II Казимира). У цей час воно стало центром Кам'янецького (чи Подільського) еялету (тур. краю), а з 1681 до 1699 - центром новоствореної Кам'янецької митрополії (у складі Константинопольського патріархату). З 1699 року згідно з умовами Карловецької мирної угоди разом із більшою частиною Поділля було знову увійшло до складу Польщі. Марцін Казімеж Контський був призначений королем головою комісії, яка мала забирати в турків Кам'янець-Подільський.

У 1700 році в місті була відкрита перша аптека, що розташовувалась при єзуїтському колегіумі.

У 1771 і 1774 роках Кам'янець сильно постраждав від пожеж, в результаті яких було знищено майже половину забудови міста.

Під час вільних виборів у Речі Посполитій Кам'янець-Подільський, як одне з найвпливовіших міст держави, мав виборчі права поряд із такими містами як: Варшава, Краків, Познань, Гданськ, Львів, Вільнюс, Люблін, Торунь та Ельблонг.

У 1798 році польський шляхтич Антоній Жмійовський заснував у місті театр. Це був один із найстаріших польських театрів.

Влітку 1862 року в місті сталася велика пожежа, яка знищила близько 40 будинків, у тому числі всю праву сторону вулиці Поштова.

У 1867 році російська влада ліквідувала Кам'янець-Подільську римо-католицьку дієцезію.

Із завершенням у 1874 році будівництва Новопланівського мосту розпочався розвиток Нового міста, де були зосередженні державні та міські установи, навчальні заклади.

За переписом населення 1897 року в Кам'янці проживало 35 934 мешканців, залишаючись найбільшим містом Поділля, бурхливо розвивалась індустрія, вирувало культурне життя.

На початку XX століття Кам'янець був 45-тисячним містом, займаючи 65 місце за населення серед міст імперії, із розвинутою на той час промисловістю.

У роки війни в місті розміщувалися штаб Південно-Західного фронту, тилові установи, шпиталі.

Визвольні змагання, столиця УНР, резиденція ЗУНР

За часів УНР від березня 1918 року впродовж двох місяців Кам'янець був осередком Подільської землі. Загалом у період визвольних змагань українців ( 1917- 21 роки) - це головний центр формування військ Української Народної Республіки, а 22 березня 1919 - листопад 1920 - столиця Української Народної Республіки.

30 липня 1919 року в місті відбулась нарада керівництва УНР, ЗУНР за участю місій Франції, Англії, США (щойно прибули до міста). Доповідав Головний отаман про план ліквідації більшовицької влади в Україні, виклав вимоги до Антанти щодо озброєння та обмундирування 500 000 української армії, просив підштовхнути Юзефа Пілсудскі до нового наступу проти більшовиків.

12 листопада 1919 року в місті відбулась остання спільна нарада урядів УНР та ЗУНР: виявилась гострою, її погасив виступом командувач Дієвої Армії УНР Володимир Сальський. З Кам'янця 14 листопада надіслав останню депешу НКГА Диктатор ЗУНР Євген Петрушевич. Після взяття частинами білої російської Добровольчої армії Могилева-Подільського та Бару, Симон Петлюра змушено запропонував армії Польщі взяти місто, що було зроблено вранці 17 листопада 1919 року.

"У здоровому тілі - здорова душа"

"All loyal troops were massacred and the revolutionist flag was flown" переклад: "Всі вірні війська були вибиті і вивішено революційний прапор".

Голодомор 1932-1933 років, жахливий злочин тоталітарної системи не оминув місто. Хоча ситуація була дещо краща ніж у інших областях, багато в чому внаслідок близькості кордону з сучасними західноукраїнськими територіями. Враховуючи прикордонний статус Кам'янеччини, населення, особливо з сіл, які знаходилися на річці Збруч, намагалося вирушити в сучасні західні області. Там подоляни міняли свої речі на хліб та зерно. Непоодинокими були випадки, коли люди наймалися на роботу за можливість харчуватися або працювали за хліб. Проте далеко не всім це вдавалося: вздовж кордону з Польщею по річці Збруч та кордону з Румунією по річці Дністер у багатьох місцях були влаштовані загороджувальні лінії та на кордонах несли варту радянські каральні органи. Скрутною ситуація була і місті, за даними у 1932- 1933 роках від голоду померло 585 людей у Кам'янці. Студенти Кам'янця-Подільського на сторінках газети так писали про своє життя в 1933 році:

"На сьогоднішній день наше студентство міста Кам'янця в надзвичайно поганих умовах живе й не знає причин, хто ці умови склав йому. Студентство в сучасний момент надзвичайно обурене, але цієї обурливості не виявляє. Але, коли надальше студентство буде голодне, холодне та обшарпане, як до цих пір, то ця обуреність виявлятиметься страйками або демонстраціями протесту проти такого життя... У столовій хліба не дають, дають хліб у студрозпредах, які теж взяли курс на зниження норм хліба, з фунта сходило до 150 гр, а то його і по 3 дні не бувало... Боротьба за існування по-нашому - це боротьба за хліб".

Загалом кількість померлих від голоду в Кам'янець-Подільському районі у 1932- 1933 роках склала 2533 людини, у Кам'янці-Подільському - щонайменше 775 жителів міста. За оцінками демографічні втрати України внаслідок Голодомору 1932-1933 роках становлять близько 4,5 млн осіб, у тому числі 3,9 млн - втрати, пов'язані із надсмертністю, а ще 600 тисяч - з дефіцитом народження.

Бомбардування міста, запеклі бої в березні 1944 року за визволення, перетворили його на руїни.

За роки Другої світової війни населення міста скоротилося вдвічі з 55 000 чоловік в 1940 році до 26 000 в 1945 році. Було завдано непоправної шкоди архітектурній спадщині Кам'янця-Подільського, перед наступом радянська армія провела масований артобстріл міста, зруйновано 90 % житлових будинків в Старому місті, повністю знищена промислова база.

Територіальна структура УПА

Анексія Радянським Союзом Західної України в 1939 році принесла колективізацію, депортації, арешти інакодумців, але й ліквідувала кордон між західно- й східноукраїнськими землями. Керівний орган підпілля - Крайова екзекутива ОУН почала відряджати своїх членів у східному напрямку, щоб розвідати ситуацію й закласти осередки організації.

Так на території міста функціонувала структурна мережа ОУН: Кам'янець-Подільський округ, який відносився до УПА-Південь.

У січні 1942 нацисти розпочалися масові арешти й страти бандерівців у Кам'янці-Подільському.

У 1977 році Старе місто разом із фортецею оголошено історико-архітектурним заповідником.

У 1986 році чисельність населення міста досягла 100 000 осіб, за цим показником Кам'янець перейшов із розряду середніх до великих міст України.

16 жовтня 1990 у місті відбувся мітинг на підтримку студентів Києва, які оголосили голодування на знак протесту проти політики уряду. На центральній площі міста було ухвалено вимоги студентів до Верховної Ради УРСР, щодо прийняття законів про місцеве самоврядування та не підписання союзного договору, а до міської ради - щодо підняття синьо-жовтого прапора. 16 жовтня президія міської ради задовольнила вимогу студентів і першою на Хмельниччині підняла національний прапор.

Від 1991 року Кам'янець-Подільський - у складі незалежної України, є значним економічним, культурним, освітнім і туристичним осередком держави.

16 січня 1991 року Папа Іван Павло ІІ відновив римо-католицьку єпархію Кам'янця-Подільського, яка була ліквідована за радянської влади.

У період з 1991 по 2000 роки в місті частково, або повністю зупинилася робота більшості промислових підприємств. Почалися роки масового безробіття, зубожіння населення і процвітання злочинності. Кам'янець стає одним з основних кримінальних осередків країни.

2 березня 2000 року Постановою Верховної Ради України затверджено нові межі міста загальною площею 2787,1 гектара.

З 2014 року початком Російської агресії проти України багато подолян пішли добровольцями та військовослужбовцями на фронт захищати Україну.

Отже, Кам'янець-Подільська ОТГ об'єднала:

Тривалий час обговорювались можливості побудови об'їзної дороги, бо основний потік транспорту рухається містом, через що страждають мешканці та дороги. Сучасними проблемами для міста залишаються: відсутність нормального залізничного сполучення та об'їзної дороги, що перетворює місто у провінцію на закрайку країни.

Для вшанування загиблих учасників Євромайдану було проведено ряд перейменування, так з'явилась вулиця Небесної сотні, парк Героїв Євромайдану та графіті-пам'ятник під назвою "Запальний танок" на стіні кінотеатру "Дружба". Також планувалось спорудження комплексу пам'яті Героїв Небесної Сотні, на зразок як у Львові та попри обіцянки влади, пам'ятний комплекс не реалізували.

Місто стало одним із епіцентрів епідемії на Хмельниччині. З 12 березня 2020 року Кам'янець-Подільський закрився на карантин: школи, дитячі садки, вищі навчальні заклади, театри та кінотеатри. У місті було введено посилений карантин у кафе та ресторанах.

Через Кам'янець-Подільський проходять:

Відстань від міста до столиці Києва складає 423 км автошляхами, що приблизно буде 5 годин 51 хвилина у дорозі.

З міста відносно легко можна здійснити подорож автошляхами до українських Карпат, за допомогою Татарів - Кам'янець-Подільський та від Чернівців. Через місто проходить один з найшвидших автошляхів зі півночі, півдня, центру та сходу країни до гір.

Місто розташоване поряд зі кордоном: Молдови , Румунії та має вихід автошляхами до країн ЄС та країн Південно-Східної Європи, включаючи Туреччину . Найближчі контрольно-пропускні пункти: Мамалига (63 км.), Росошани (82 км.), Сокиряни (120 км.) зі Молдовою та Європейським Союзом через кордон з Румунією: Дяківці (85 км.), Порубне (119 км.), Красноїльськ (141 км.).

За оцінкою архівіста Івана Гарнаги, у місті наприкінці XIV століття мешкало понад 2 тисячі осіб . Оцінка базується на грамоті князів Коріатовичів від 1374 року, якою за містом закріплювалося 200 ланів.

Після османського панування (1672-1699) населення міста скоротилося майже в 10 разів: із 700 будинків лише в 100 жили люди.

За даними першого загальноросійського перепису міст 1840 року в місті налічувалося 14,7 тисячі мешканців, 1862 - 18,9 тисячі, за всеросійським переписом на 28 січня (9 лютого) 1897 - 35934, напередодні Першої світової війни - 50,5 тисяч.

Станом на 1 лютого 1921 року в місті мешкало 26,6 тисячі осіб, 1926 року - 31 тисяча, за даними всесоюзного перепису в січні 1939 року - 36,4 тисячі.

Після німецької окупації (у 1941-1944 роках) у місті залишилося 11 тисяч мешканців. Далі населення зростало: на 15 січня 1959 - 40,3 тисячі, 1966 - 50 тисяч, на 15 січня 1970 - 57, на 1 січня 1976 - 77 тисяч, 1979 - 84 тисячі.

5 липня 1986 року народився стотисячний кам'янчанин (Віталій Кравцов). За даними останнього радянського перепису 1989 року в місті проживало 102,2 тисячі осіб, 1990 року - 103 тисячі, 1991 року - 105 тисяч.

За даними першого всеукраїнського перепису населення у 2001 році, чисельність міста складала - 99 610 осіб.

У 2014 році все населення міста за віковим складом розподіляється за такими категоріями: до 14 років - 12 767 осіб (12,6 % від загальної чисельності населення міста), від 15 до 24 років - 16 494 особи (16,3 %), від 25 до 44 років - 33 467 осіб (33 %), від 45 до 59 років - 21 145 осіб (21 %), від 60 років і старше - 17 677 осіб (17,1 %). На підставі цього вікового розподілу можна побачити, що Кам'янець-Подільський - молоде місто: більша частина населення має вік до 44 років (62 %).

Відстежуючи соціальні тенденції, спостерігається збільшення навантаження на людей, що працюють, особами старшими від працездатного віку, зокрема: діти дошкільного віку - 5 826 чол. (5,7 %), діти шкільного віку - 9 796 чол. (9,6 %), студенти - 18 504 чол. (18,2 %), населення, що працює - 22 534 чол. (22,2 %), зареєстровані безробітні - 1 375 чол. (1,4 %); пенсіонери - 25 852 чол. (25,5 %); інші категорії населення - 17 663 чол. (17,4 %).

Довкола міста розташовані численні села, що впритул межують з містом.

Тому станом на 2015 рік можна говорити про Кам'янець-Подільську агломерацію, що налічує приблизно 118,5 тис. осіб. Агломерація у складі м. Кам'янець-Подільського та Кам'янець-Подільського, Дунаєвецького і Чемеровецького районів нараховує приблизно - 298,7 тис. осіб.

Зміна кількості населення за даними переписів

У Кам'янець-Подільському вживаються такі слова та фразеологізми:

нанашка - хресна мама

нанашко - хресний батько

вуйко - уживане щодо брата матері

стрий - брат тата

цьотка - тітка

шваґро - чоловік сестри, свояк

хазяйка - господиня

ксьондз - католицький священник

бавитися - гратися

базар - ринок

бамкає - дзвонить

банта - перекладина

бараболі, картофлі - картопля

бити бомки - ледарювати

бомкати - бубоніти.

бомок - ґедзь

бузьок - лелека

бурак - буряк

бурин і будяк - бур'ян

бутелька - пляшка

вбиратися - вдягатися

вдіватися - одягатися

видніється - світає

викабелюватися - хизуватися

витинати - вирізувати

вогірки, вогерок - огірки, огірок

Га!? - що?!

гайда - мерщій, рухайся, зроби вже нарешті

гора - горище

горівка - горілка

губи - гриби

ґралі - вила

ґудз - гуля

допіру - щойно

доколупуватися - докопуватися

занедужати і заслабнути - захворіти

запишитися - погордливо поводитися

збитки - погані вчинки

здибати - зустріти

зимно - холодно

калабаня - калюжа

камізелька - жилет, безрукавка

картоплиння - бадилля картоплі

картопляники і картофляники - котлети з вареної товченої картоплі, деруни

капці - взуття

кашкет - кепка

кварта - велика чашка

квасний - кислий

кирниця - криниця

коби - якби, коли б, тільки б

колодка - навісний замок

квасок - щавель

когут і кугут - півень

крижі - поперек

кульчики - сережки

лапати - ловити

лахи - одяг

лижка - ложка, предмет столового приладдя

льох - підвал

микати - рвати

морва - шовковиця

нарваний - наглий

небожчик - покійник

неділя - тиждень або неділя в розумінні дня тижня

нипати - ходити туди-сюди

ніц - нічого

обійсця - подвір'я

обора - будівлі для свійських тварин

Падку мій! - О, Боже!

пасія - нерви

пательня - сковорідка, посуд для приготування смажених страв

патик - палиця

підождати - почекати

п'єц - піч

пироги - вареники

писок - рот

пляц - місце, або площа

пляцки і пляцок - солодкий пиріг

полокати - полоскати

радуга - райдуга

ринва - стічна труба

рискаль - лопата

стирка - кусок тканини, ганчірка

свербиус - шипшина

слоїк - банка

сполохати - злякати

фамілія - прізвище

файно - гарно

швендятися - тинятися

шморгатися - ходити туди-сюди

шляхта - благородні, аристократія

У Кам'янці-Подільському здавна розвинута промисловість, від фільварок до пивзаводу баронеси Евеліни Юній, зокрема будівельних матеріалів і машинобудування, виробництво інструментарію, також у місті підприємства деревообробної, зокрема меблевої, легкої (швейні, зокрема пошив весільних суконь) та харчової (молокозавод) промисловості.

До головних виробничих підприємств міста належать:

ВАТ "Подільський цемент" - один із найбільших виробників цементу в Україні;

ТОВ "Кабельний завод" - є одним з найбільших виробників в Україні низьковольтних, акумуляторних і високовольтних джгутів проводів для автомобілів, тракторів та іншої техніки;

Кам'янець-Подільський електромеханічний завод - виробник низьковольтної комутаційної апаратури, електропобутової та медичної техніки;

"ВАТ Кам'янець-Подільськавтоагрегат" - здійснює капітальний ремонт двигунів тракторів і комбайнів, ремонт тракторного електрообладнання та паливної апаратури, ремонт радіаторів, ремонт та виготовлення запчастин для сільськогосподарської техніки.

ТОВ "КВС-УКРАЇНА" - сучасний насіннєвий завод від відомої міжнародної компанії KWS;

ТОВ "Преттль-Кабель Україна" - виробництво джгутів для легкових автомобілів;

КП "Міськтепловоденергія" - послуг з теплопостачання, гарячого і холодного водопостачання та водовідведення;

ТОВ "Модуль-Україна" - спеціалізується на виробництві тонколистової оцинкованої рулонної сталі товщиною 0,3-1,0 мм, фарбованої оцинкованої рулонної сталі, профілів металевих оцинкованих і фарбованих різних марок, будівельних металоконструкцій;

Кам'янець-Подільське колективне швейне підприємство - виготовлення, пошиття і продаж верхнього чоловічого одягу: костюмів, піджаків, штанів, курток, пальт з синтетичної і вовняної тканини;

ТОВ "Кам'янець-Подільський м'ясокомбінат" - виробництво м'ясної продукції, консервів та ковбас;

Кам'янець-Подільське АТ "Гіпсовик" - виробництво гіпсу будівельного, гіпсового щебеню, муки вапнякової для комбікормів;

КП "Спецкомунтранс" - транспортні послуги, послуги з поводження з побутовими відходами та з захоронення відходів вивезених власним транспортом;

ТДВ "Кам'янець-Подільський завод "Електрон" - виготовляє та здійснює гуртовий і роздрібний продаж різноманітного обладнання для медичних і торгових закладів, а також для потреб сільського господарства;

ТОВ "Кам'янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів" - добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю;

ПП "Пакт" - виробник кабельно, виготовляє понад 1000 найменувань кабелів різних марок;

ТОВ "Український кристал" - хлібобулочне виробництво..

П'ять адміністративних одиниць з найбільшим внеском у регіональний обсяг реалізованої промислової продукції у процентах 2015 році.

Гарним прикладом для наслідування взаємодії бізнес-влада, є створення на територій міста індустріального парку, на зразок, як у місті Славута, першого на території Хмельниччини індустріального парку "Славута". Цікавим у цьому напрямку також є створення індустріального парку біля автошляху. Наприклад як "М10 Lviv Industrial Park", це новий індустріальний парк, який розбудовується компанією Dragon Capital, розвиватиметься поетапно у відповідності до затвердженого плану в промисловій зоні Львова поруч із трасою . ЄБРР уже інвестує в будівництво індустріального парку "М10 Lviv Industrial Park" близько $24,5 мільйонів. При відповідній проєктно-дозвільній роботі влади та співпраці зі Dragon Capital, таку концепцію індустріального парку доречно реалізувати в Кам'янці-Подільському біля траси .

У Кам'янці-Подільському - декілька ринків ("Кам'янець-Подільський", "Джерело-1", "Черемушки", "Династія"), у тому числі автомобільний і автозапчастин, розгалужена мережа торговельних і побутового обслуговування підприємств.

У місті діють автовокзал і залізнична станція Кам'янець-Подільський. Залізничне пасажирське сполучення здійснюється потягами:

За роки Незалежності України у місті збудовано понад 100 нових житлових багатоповерхівок. Хоча будівельний бум майже зупинився в 90 роках, починаючи з 2000 років кількість будівництва житлових багатоповерхівок збільшується. На ринку будівництва міста представлені переважно місцеві будівельні компанії, хоча зростають вимоги на більш сучасне житло, з елементами скандинавського стилю і попит на сучасну забудову та забудовників з інших міст. Більшість будівництва характеризується хаотичність та точковою забудовою по місту, відсутні нові мікрорайонний забудови, за виключенням ЖК Нова Будова.

За новим генпланом до 2030 року забудова житлових багатоповерхівок передбачається: у кварталі між вулицями Данила Галицького, Привокзальна, Івана Мазепи (замість ВАТ Комбінат хлібопродуктів), шляхом звільнення території спеціального призначення (військові склади) в межах вулиць Північної, Героїв Маріуполя, проспекту Грушевського та Хмельницького шосе, а також по вулиці Матросова, шляхом зміни цільового призначення (землі спеціального призначення) планується мікрорайон забудови та нова сучасна школа.

Найвищі будівлі міста зосереджені в центрі, та умовно майбутньому формуватимуть міський "даунтаун" ( англ. downtown) та його "скайлайн" ( англ. skyline).

Готель "7 Днів" - це перший 12 поверховий будинок в місті та поки найвищий, його висота понад 40 метрів. Введений в експлуатацію на початку 1986 року.

Корпус "ПКБ АСУ" - 12 поверховий будинок на проспекті Грушевського 46, введений в експлуатацію на початку 1990-х, тепер використовується як оренда офісних приміщень.

Багатоповерхівка - 12 поверховий житловий будинок на вулиці Молодіжна 31, збудований АТ Подільський цемент для свої працівників середині 1990-х.

Багатоповерхівка - 12 поверховий житловий будинок на вулиці Молодіжна 5, збудований АТ Подільський цемент для свої працівників середині 1990-х.

Багатоповерхівка - 12 поверховий житловий будинок на вулиці Молодіжна 3А, збудований АТ Подільський цемент для свої працівників середині 1990-х.

Багатоповерхівка - 11 поверховий житловий будинок на вулиці Данила Галицького 24, збудований будівельною фірмою середині 2000-х.

Будівництво багатоквартирного житла для ВПО станом на кінець 2022 року не вирішено. Від місцевої влади не представлено бачення розв'язку проблеми, немає ні проєкту, бюджету, підрахунку затрат, ні виділеної території у місті під таке будівництво. Наприклад, в державі є декілька програм, що мають забезпечити житлом ВПО, але для того щоб громада отримала гроші з держбюджету на нове будівництво потрібно виділити земельну ділянку та розробити візії, такі вимоги у програми "Fast recovery plan" з логотипом Велике будівництво. На весні 2022 року повідомлялось, що земельний відділ готує сесійні рішення - про надання дозволу на розробку проєкту щодо відведення земельної ділянки (близько 5 га) в селищі Першотравневому під малоповерхову житлову забудову для внутрішньо переміщених осіб, але наразі не відомо як реалізується дана ініціатива.

У місті діє мережа медичних закладів (понад 10), у тому числі 2 міські і районна центральна лікарні, міські поліклініки № 1, 2, пологовий будинок, дитяча поліклініка, міська стоматологічна поліклініка, ветлікарня. Основна увага розвитку медицини тепер - амбулаторії сімейної медицини, які оновлюють та будують у різних частинах міста.

Робота лікувально-профілактичних закладів міста в 2014 році забезпечувалась 1582,75 посадами, при розрахунковій потребі в 2115,5.

У Кам'янці-Подільському розташовані 11 вишів, зокрема 3 університети, 19 загальноосвітніх навчальних закладів, центр дитячої творчості, 2 спортивні школи.

У Кам'янці-Подільському чимало зелених зон відпочинку, де люблять бувати кам'янчани і гості міста - ботанічний сад, дендропарк, парк Небесної сотні і Кам'янець-Подільський парк, сквери Героїв і Васильєва.

Смотрицький каньйон, у тому числі й у межах міста, включений до національного природного парку "Подільські Товтри".

Територіальна громада Кам'янця-Подільського здійснює місцеве самоврядування через представництво міської ради. Загалом Кам'янець-Подільська міська рада складається з 36 депутатів та голови.

Кам'янець-Подільський завжди потрапляв у рейтинг Найкращі міста для життя в Україні за версією журналу "Фокус".

Декомунізація майданів, вулиць і провулків Кам'янця-Подільського відбулася в 1990-1993 роках. Повністю було очищено від непитомих назв топоніміку Старого міста і значною мірою Нового плану. Проте ще достатньо одіозних радянських назв залишалось на мапі міста до 2016 року.

Підчас дерусифікації 2022 році в місті нові назви отримали 18 вулиць, п'ять скверів і один парк. Так у місті з'явились вулиці: Євгена Коновальця, Степана Бандери, Івана Мазепи, Павла Скоропадського, Ярослава Мудрого, Героїв Маріуполя та загиблих учасників повномасштабного російського вторгнення в Україну. Втім, заплановано змінити назви ще деяких топонімів, їх за підрахунками в громаді залишається ще понад 100, близько 40 у місті. На розгляд виносяться назви наступних діячів які можуть з'явитися у місті: Єжи Володийовського, Пилипа Орлика, Героїв УПА, Соломії Крушельницької, Гетьмана Сагайдачного, Володимира Івасюка, Січових Стрільців, Іоанна Павла II, Василя Стефаника, Ольги Кобилянської, Олександра Кошиця, Директорії УНР та інших.

Також демонтовано радянський танк з постаменту та комуністичну символіку. Залишається значна частина пам'ятників, які варто демонтувати, а частину перенести на кладовище зі скверу на вулиці Соборній та у сквері Васильєва.

Перелік топонімів, що підлягають перейменуванню станом на 2022 рік.

вул. Чернишевського

вул. Ценського

вул. Харченка

вул. Степанова

вул. Спартака

вул. Слепньова

вул. Першотравнева

вул. Павлова

вул. Некрасова

вул. Мічуріна

вул. Мічурінська

вул. Матросова

вул. Ляпідевського

вул. Леваневського

вул. Ладигіна

вул. Кренкеля

вул. Космонавтів

вул. Кіргізова

вул. Збарського

вул. Єрмакова

вул. Дороніна

вул. Добролюбова

вул. Герцена

вул. Гастелло

вул. Водоп'янова

вул. Васильєва

вул. Бусигіна

вул. 8 Березня

вул. 30 років Перемоги

пров. Каманіна

пров. Короленка

пров. Лагерний

пров. Некрасова

пров. Павлова

пров. Попова

пров. Проектний

пров. Чернишевського

пров. Черняховського

узвіз Пушкінський

За п'ять років на сірих стінах житлових будинків Кам'янця-Подільського уже створено 42 стінописів. Стріт-артом в Кам'янці займається у більшості фестиваль "Ре$публіка". Також декілька стінописів було створено на дахах заводу "Електорон" та кінотеатру "Сінема", які можна побачити через супутникові знімки. Директор фестивалю "Республіка" Андрій Зоін на меті має перетворити спальні райони міста на музей соціального та територіального мистецтва.

Добу Директорії, етап становлення української державності 20-х років минулого століття, Кам'янець-Подільський став фактично останньою столицею держави, у колишньому готелі "Бель-вью" з червня 1919 року тимчасово перебував Уряд УНР.

"Остання столиця" - це мистецький військово-історичний фестиваль, присвячений добі перших визвольних змагань 1917-1921 років.

У 2017 році місцева Просвіта започаткувала проєкт "Присяга 1919". Справа у тому, що 14 жовтня 1919 року у Кам'янці-Подільському відбувалось урочисте складання присяги на вірність УНР Директорією, чиновниками та військом. Відповідно, виникла ідея спорудити монумент на честь цієї події.

Проєкт отримав підтримку міського голови, невдовзі було оголошено конкурс проєктів, визначено місце для будівництва, розпочався збір коштів. У квітні 2019 року закладено перший камінь Меморіалу Присязі на вірність Україні. Однак, сам меморіал так і не споруджено. Тай сам напис на тому камені звучить доволі промовисто "100. Кам'янець. Столиця УНР. 1919".

У 2019 році за підтримки ГО "Кам'янець-Подільське військово-історичне товариство" до 100-річного ювілею кам'янецької доби УНР. В рамках фестивалю були відтворені реконструкції боїв за допомогою інтерактивного, театрально-костюмованого дійства, музики, кінопоказів та відео-арту, створено новий інноваційний та сучасний погляд на історичні події періоду Директорії. Захід зібрав понад 200 реконструкторів та близько 10 000 відвідувачів.

Місті довго йде боротьба навколо спорудження пам'ятника Симону Петлюрі та має місцеву політичну конотацію. 2 липня 2004 року, у розпал передвиборчої президентської кампанії голова міської організації Спілки архітекторів Василь Пекло у місцевій газеті "Кам'янець-Подільський вісник" висловив ідею встановити у місті пам'ятники Симону Петлюрі та Івану Огієнку.

Вочевидь, не без політичного підтексту - поставити міську владу перед незручним вибором між кандидатами у Президенти Януковичем (який явно не симпатизував Петлюрі) та Ющенком (як національно орієнтований політик міг підтримати таку ініціативу). Архітектора підтримали ряд міських політичних організацій. Питання винесли на сесію міської ради. А депутати відмовили.

У 2009 році з такою ж пропозицією виступила місцевий осередок партії Свобода. Топонімічна комісія підтримала ідею. Однак, подальша бюрократія унеможливила появу пам'ятника Симонові Петлюрі у Кам'янці-Подільському.

Утім, Симон Петлюра у місті таки пошанований з 2018 року - статусом Почесного громадянина міста та вулицею на його честь.

Спроби вшанувати Петлюру постаментом у місті тривають до тепер..

Кам'янці-Подільському в даний час діє понад 30 готелів та садиб. Готелі за класифікацією:

У міста розроблено туристичний логотип, що має свій слоган: "Кам'янець - місто скарбів" з активаційною фразою "Знайди свій скарб у Кам'янці".

Впродовж століть Кам'янець-Подільський сформувався як місто з унікальною різностильовою архітектурою, багатою культурною спадщиною. Його планування при значних перепадах у рельєфі створює розмаїття краєвидів.

З Кам'янця-Подільського можна здійснити заміські екскурсії, поряд розташована Кармалюкова гора, яку до-речі відвідував сам Кобзар, ботанічний заказник Товтра Вербецька біля села Гуменців, відвідати недобудований інфраструктурний проєкт віадуку в Панівцях та залишки замку і палацу. По засмагати на річці Дністер літом у селі Велика Слобідка чи покататись на байдарці, або катамарані у селі Устя. Помилуватися краєвидами скелястого урвища каньйону річки Тернави та Врублівецьким лісом, а в межах всього району знаходиться великий та прекрасний національний парк Подільські Товтри.

На західному напрямку можна рухаючись по дорозі до підземної печери Кришталева та Кривченського замку в селі Кривче (65 км), відвідати залишки Жванецького замку та Костел Пресвятої Трійці зі залишками Фортеці Святої Трійці в селі Окопи, а на зворотній дорозі по оглянути місто Борщів, залишки замку та костел в місті Скала-Подільська. Не звичним за назвою у цій стороні також є місто Чортків зі залишками Чортківського замку та гарним у стилі надвіслянської готики Костелом святого Станіслава. Цікавими для туристів може бути печера Атлантида в селі Завалля та неподалік фортифікаційна споруда Кудринецький замок у селі Кудринці, що знаходяться також на заході району.

У північному напрямку є цікаві місцевості як Малієвецький парк у селі Маліївці та водоспад Бурбун у селі Лисець, незвичайними об'єктами області вважаються Кругла церква-ротонда Івана Богослова у селі Шатава та Покровська церква-фортеця у Сутківцях. Гарним архітектурним витвором є мурований римо-католицький костел святого Йосипа Обручника, що знаходиться у селі Підлісний Мукарів. Неймовірним місцем для відпочинку у цьому напрямку є бальнеологічний курорт місто Сатанів, Сатанівський замок, зі заповідником Медобори.

Айлант високий (вул. Л. Українки), Айлант високий-1 (вул. Ю. Сіцінського), Айлант високий-2 (вул. Ю. Сіцінського), Біогрупа (майдан Відродження), Біогрупа (вул. Огієнка), Біогрупа (вул. Соборна), Біогрупа (вул. Шевченка), Біогрупа екзотичних дерев, Біота західна, Біота східна (вул. Драй-Хмари), Біота східна (вул. Л. Українки, 48), Біота східна (вул. Л. Українки, 59), Біота східна (форма пірамідальна), Бук європейський, Бук червонолистий, Бундук канадський, Гінкго дволопатеве, Горіх чорний (вул. Гагаріна та вул. Гунська), Горіх чорний (вул. Драй-Хмари), Горіх чорний (вул. Уральська, сквер "Гунські криниці"), Дуб звичайний (парк Танкістів), Дуб звичайний (вул. Шевченка), Дуб скельний (вул. Л. Українки та вул. Драгоманова), Дуб скельний (вул. Д. Галицького), Дуб скельний (сквер ім. Васильєва), Дуб черешчатий (вул. Л. Українки), Дуб черешчатий (вул. Шевченка), Катальпа, Катальпа японська (вул. Л. Українки), Катальпа японська (вул. Суворова), Клен Гінала, Клен гостролистий (форма кулеподібна), Клен сріблястий, Липа войлочна (вул. Гагенмейстера), Липа войлочна (вул. Соборна), Липа європейська, форма розсіченолиста, Липа європейська, Липа кримська, Липа крупнолиста, Сквер (вул. Шевченка), Сосна чорна (вул. Панівецька), Сосна чорна (сквер "Молодіжний"), Софора японська (вул. Соборна), Софора японська (вул. Огієнко), Софора японська (вул. Сіцінського), Софора японська (сквер ім. Васильєва), Софора японська (вул. Татарська), Тис ягідний (вул. Л. Українки, 52), Тис ягідний (вул. Л. Українки, 56), Тис ягідний (вул. Шевченка), Туя західна (сквер "Молодіжний"), Туя західна (Героїв Небесної сотні), Туя західна (вул. Шевченка, 33), Туя західна (вул. Шевченка, 39), Туя західна (вул. Ю. Сіцінського, 2), Туя західна (біогрупа), Тюльпанове дерево, Ялина колюча (вул. Голосківське шосе, 1), Ялина колюча (сквер "Гунські криниці"), Ялина колюча (вул. Соборна, 9), Ялина колюча (вул. Хмельницьке шосе, 32), Ялина колюча (вул. Шевченка, 30), Ялина колюча (форма колумбіка), Ялина колюча (форма сиза) (вул. Л. Українки, 71), Ялина колюча (форма сиза) (вул. Л. Українки, 83), Ялина колюча (форма сиза) (вул. Шевченка), Ялина колюча (форма сиза) (сквер "Молодіжний"), Ялівець Віргінський (вул. Гунська, 5), Ялівець Віргінський (вул. Л. Українки), Ясен звичайний (форма плакуча).

Смотрицький каньйон (загальнодержавного значення).

Ботанічний сад Подільського державного аграрно-технічного університету (загальнодержавного значення).

Кам'янець-Подільський.

Кам'янець-Подільський парк "Героїв Євромайдану".

Уже декілька останніх років ведуться розмови про запуск повноцінної лінії сортування відходів на центральному міському сміттєзвалищі та сміттєпереробного заводу. Проєктна вартість заводу складає приблизно 18 мільйонів євро. Так були звернення громадян, як у письмовому вигляді, так і за допомогою електронних петицій для реалізації цього дуже потрібного громаді екологічного об'єкта.

Нині в Кам'янці-Подільському розвиваються як паперові, так і електронні ЗМІ.

Газети та інтернет-видання міста і району:

"Кам'янець-Подільський вісник" - міська газета (засновник Кам'янець-Подільська міська рада) заснована 1990 року (від 1994 року тижневик);

"Подолянин" - газета заснована 1992 року В. Бабляком (він же Головний редактор) повторює назву періодичного видання, що існувало раніше в місті, і нині є фактично найпопулярнішою міською газетою (наклад до 15 000 примірників), 2008 року відзначена "Знаком бездоганності" в рамках програми "Національна конкурентоспроможність" ;

"Край Кам'янецький" - районна газета (засновники - Кам'янець-Подільська районна рада, РДА);

"Фортеця" - газета видається від 1994 року (тоді місячник-бюлетень), від 1996 року - газета-тижневик (виходить щочетверга), формат А3, наклад - у межах 10 000 примірників. Головний редактор Ольга Жмудовська;

"Ділове місто" - рекламно-інформаційне періодичне видання (видавець - Кориткіна Тетяна Анатоліївна);

"Кам'янецький часопис КлюЧ" - щотижнева приватна газета, видається з 3 лютого 2012 року;

Інтернет-видання "7 днів" - останні новини Кам'янця-Подільського, Хмельниччини та України. Засноване 21.12.2012 року. Редактор - Андрій Павловський, член НСЖУ;

"Голос Поділля".

Інтернет-видання "20 хвилин" [Архівовано 1 квітня 2019 у Wayback Machine.] - незалежний портал для людей, які хочуть першими дізнаватися всі новини Кам'янця-Подільського. Мультимедійна редакція розповідає читачам про життя міста, його жителів та цікаві події, що відбуватимуться у Кам'янці-Подільському.

Інтернет-видання "Вечірній Кам'янець" [Архівовано 15 липня 2016 у Wayback Machine.]

Інтернет-видання "Вдало Інфо" [Архівовано 19 травня 2022 у Wayback Machine.] - незалежні та актуальні новини Кам'янця-Подільського.

Місцеве телебачення представлене ЗАТ "Кам'янець-Подільська телерадіокомпанія" і оператором кабельного телебачення "Дочірнє підприємство "Телерадіокомпанія „Імпульс""", також діє телерадіокомпанія "Подолянин TV". У 2014 році почало мовити Громадське телебачення Podillya.TV.

Кам'янець-Подільський - значний культурний осередок області та країни; тут розташовані численні музеї, заклади культури й екскурсійні об'єкти, проводяться різноманітні культурні й фестивальні заходи.

Місто називають "містом семи культур" (навіть у 2000-х проводиться однойменне культурне свято) - за кількістю національностей, що в ньому жили і робили внесок у його розвиток. У різні часи на території Кам'янця-Подільського проживали українці й поляки, євреї, литовці, турки і татари, вірмени.

У Кам'янці-Подільському розташовані й здійснюють свою діяльність Національний історико-архітектурний заповідник "Кам'янець" та Кам'янець-Подільський державний історичний музей-заповідник. Також функціонують численні музеї та об'єкти, відкриті для екскурсійного обслуговування:

Стара фортеця (вул. Замкова, 1; працює з 10.00 до 19.00 - в літній період, 9.00 до 18.00 - в зимовий період) - у підземеллях та вежах фортеці відкрито експозиції, які відтворюють сторінки її історії. В приміщеннях на території фортеці розташовані: відділ етнографії, експозиція оборони фортеці від турків (в підземеллі Західних казематів), експозиція ув'язнення Устима Кармелюка (в Папській башті), криниця (в башті Чорній), експозиція метальної зброї (в підземній східній галереї).

Ратуша (вул. Польський ринок, 1; працює з 10.00 до 18.00 в літній період, з 9.00 до 17.00 в зимовий період) - тут функціонують виставкові зали, де розташовані Музей грошей та експозиція магдебурзького права. У підземеллі відтворено експозицію з історії судочинства на Поділлі XVI-XVII століть.

Кафедральний собор (вул. Татарська, 20; працює без вихідних з 9.00 до 16.00) - у діючому храмі Кафедрального костьолу Святих Апостолів Петра і Павла у вільний від богослужіння час проводять екскурсії з історії архітектури цього храму та історії мистецьких творів, які в ньому знаходяться.

Художній музей (вул. П'ятницька, 11; працює з 10.00 до 18.00 в літній період, з 9.00 до 17.00 в зимовий період) - Фонди музейного зібрання нараховують понад 120 000 експонатів. Серед представленого особливе місце належить творам західноєвропейського та російського образотворчого мистецтва XVIII-XX століть., полотнам українського малярства, зокрема художника-передвижника початку XX століття В. Розвадовського, творам художників 1960-70 років, картинам О.Грена та сучасних митців Поділля. У відділі функціонує як стаціонарні, так і тимчасові виставки.

Відділ археології (працює з 10.00 до 18.00 в літній період, 9.00 до 17.00 в зимовий період) - відкрито 2001 року; розташований у пам'ятці архітектури XVII століття, у минулому вірменському торговому домі. Представлено збірку (нараховує понад тисячу предметів) археологічних матеріалів, яка започаткована ще у XIX столітті засновниками музею в Кам'янці. Нова експозиція знайомить відвідувачів музею з матеріалами, які вводять глядача в ту чи іншу епоху та свідчать про залюдненість Поділля з найдавніших часів. В експозиції відтворено житло прадавньої людини, реконструйовано знаряддя праці та побутові речі в умовному їх використанні. У внутрішньому дворику розташувався лапідарій з язичних ідолів. При музеї діє виставкова зала сучасного образотворчого мистецтва.

Наприкінці 2007 - на початку 2008 року в ході регіональної культурної акції було визначено "Сім чудес Кам'янця-Подільського".

Кам'янець-Подільський відомий і як визначний український фестивальний осередок - тут відбуваються різноманітні культурні заходи, етнографічні, історичні та інші фестивалі. Зараз у місті проводять понад 10 постійних фестивалів.

Вже традиційним для міста стало гучне відзначення щовесни відкриття туристичного сезону. Завдяки численним історико-культурним пам'яткам і, у першу чергу, Кам'янецькій фортеці, популярними у місті є різноманітні історичні реконструкції - захисту міста від османської навали, середньовічних боїв і турнірів, а також на День міста "Кам'янець давній - серце Поділля".

Відомими масштабними заходами, що на регулярній основі проводяться в місті, є фольклорно-етнічне мультикультурне "Свято семи культур", мистецький "Respublica", а завдяки спеціалізованому фестивалю Кам'янець-Подільський став одним із головних у країні центрів повітроплавання.

У місті Кам'янець-Подільський відбувається дія роману-трилогії Володимира Бєляєва "Стара фортеця".

Кам'янець має давні традиції функціонування кінотеатрів. Ще 1901 року до міста дістались перші пересувні кінотеатри, а в кінці того ж року вже діяли два невеликих кінотеатри "Ілюзіон" та "Оскоп".

Станом на 2020 рік на території міста діють 2 кінотеатри:

кінотеатр "Дружба";

кінотеатр "Сінема" (МЦ Юність);

Для популяризації кіно в місті проходить міжнародний кінофестиваль "Бруківка".

Кам'янець-Подільський був майданчиком зйомки для наступних фільмів:

1955 - "Тривожна молодість", художній фільм, режисер Олександр Алов і Володимир Наумов

1957 - "Орлятко", художній фільм, режисер Едуард Бочаров

1958 - "Народжені бурею", художній фільм, режисер Яковом Базеляном i Артуром Войтецьким, Кіностудія імені Олександра Довженка

1974 - "Стара Фортеця", 7-серійний художній фільм за мотивами трилогії Володимира Бєляєва, Кіностудія імені Олександра Довженка

1982 - "Балада про доблесного лицаря Айвенго", фільм за романом англійського письменника Вальтера Скотта, режисер Сергій Тарасов

1983 - "Чорний замок Ольшанський", телефільм, за однойменним романом Володимира Короткевича, режисер Михайло Пташук

1986 - "Устим Кармелюк", 5-серійний художній фільм, режисер Григорій Кохан, Кіностудія імені Олександра Довженка

2005 - "Дев'ять життів Нестора Махна", 12-серійний художній фільм, режисер Микола Каптан

2007 - "Тарас Бульба", історичний драматичний фільм, екранізація повісті Миколи Гоголя, у головній ролі Богдан Ступка, кіностудія "Ленфільм"

2022 - "Битва за Україну", короткометражний художній фільм про війну в Україні, режисер Андрій Заєць

У місті представлено усі великі конфесійні групи в Україні, значна частина жителів Кам'янця - це католики, багато є православних.

У Кам'янці-Подільському розвиваються різноманітні види спорту - матеріальною базою для цього є міський багатофункціональний стадіон ім. Тонкочеєва, Мотобольний стадіон, спортивні споруди і зали міських вишів.

ФК "Фортеця" команда що бере участь у

# data[].attributes.attachment_link.title
Кам'янець-Подільський - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Кам'янець-Подільський Основні дані Інша назва Кам'янець, Кам-Под, Квітка на камені Країна Україна Громада Засноване кінець 12 століття - початок 13 століття Перша згадка 1374 Статус міста від 1374 року Поділ міста Старе Місто, Руські Фільварки, Польські Фільварки, Новий План Населення ▼ 97 970 (01.01.2021) - повне ▼ 97 970 (01.01.2021) Агломерація Кам'янець-Подільська агломерація 118 000 осіб (2001)[1] Координати 48°40′50″ пн.

# data[].attributes.location_name
Гайсин, Вінницька область

# data[].attributes.headline
Гайсин, Вінницька область

# data[].attributes.subject
Гайсин, Вінницька область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Га́йсин - місто в Україні, адміністративний центр Гайсинського району Вінницькій області.

Згідно з розповсюдженою версією, назва міста має тюркське походження. За однією з версій, назва походить від тюркських кочових племен Чорних клобуків, які проживали у цих краях ХІ - XII століттях. Гайсин з тюркської мови означає "стан на горбі".

Також повідомляється, що назва міста Гайсин та села Гайшин походить від татарського імені Гайса.

Підприємства та організації: спиртовий завод, завод продтоварів, хлібозавод, швейна, меблева фабрики.

З Гайсина в усякі боки розходиться п'ять ключових міжрайонних доріг.

Через Гайсин проходить міжнародна автодорога () ( Стрий - Знам'янка), а ще міжобласний автошлях Брацлав - Гайсин - Умань - Черкаси (317 км), побудований у 1961 році під проводом інженера Степана Кожум'яки. Стан її тепер жахливий, щомісяця трапляються аварії, завжди тісно.

У місті Гайсині є залізнична станція Гайсин. Поїздів поки що мало. Поїзд Гайворон - Вінниця вирушає з Гайсина о 4:35, зворотній із Вінниці - о 17:05. Пенсіонери й інші пільговики мають безплатний проїзд. Тепер там їздять плацкартні вагони. Ще на станції Вінниці узгоджено пересідання з елетропоїзда до Києва та навпаки.

Перша згадка відноситься до 1545, коли місто входило до складу Брацлавського воєводства. 5 вересня 1577 року король Польщі Стефан Баторій видав шляхтичу-вояку Яну Оришевському привілей на розлогу пустку Гайсин над річкою Соб. В 1744 р. отримав магдебурзьке право.

У 1795 році внаслідок поділу Польщі відходить до Росії. З 1797 Гайсин - повітове місто Подільської губернії. У місті була чоловіча гімназія. Зараз у цій будівлі розташована школа-інтернат.

Новітня історія

28 листопада 2015 року єпископ Вінницький і Брацлавський Михаїл звершив чин освячення храму на честь Святого великомученика і цілителя Пантелеймона.

На початку лютого 2019 року у Гайсині відкрили Меморіальний комплекс Алеї слави на честь загиблих вояків 59-ї окремої мотопіхотної бригади на території військової частини, у якій розташована бригада. На меморіальній стелі викарбувано імена 48 солдатів, які загинули під час війни на сході України.

25 883 осіб станом на 1 січня 2021 року.

Бакалов Валерій Михайлович, воїн-афганець, кавалер ордена Червоної Зірки.

Бєсов Леонід Михайлович ( 1938) - український історик, дослідник науково-технічного та інноваційного розвитку України.

Бромберг Давид Семенович (1915-1998) - єврейський та російський поет.

Високович Володимир Костянтинович - патологоанатом, бактеріолог та епідеміолог.

Доорохольський Осип Осипович - поет і перекладач.

Дяченко Юрій Олександрович - різьбяр по дереву, лікар-невропатолог.

Загородній Юрій Олексійович - підполковник Армії УНР.

Зарков Володимир Григорович (1945-1999) - український співак (тенор).

Калита Алла Андріївна (* 1945) - український мовознавець.

Керлер Йосип Борисович - єврейський поет та письменник, творив на їдиш.

Климчук Василь Анатолійович - український журналіст. Заслужений журналіст України.

Кравченко Сергій Вікторович (1984-2016) - доброволець ДУК, учасник російсько-української війни.

Кручек Олександр Алікович ( 1961) - український історик.

Лабун Євген Васильович (1989-2014) - солдат Національної гвардії України, учасник російсько-української війни.

Менюк Станіслав Петрович (1991-2014) - український військовий, вояк батальйону "Айдар" МО України, учасник російсько-української війни.

Михальчук Валеріан Логинович - (21.01.1901-03.09.1937) - український композитор, був безпартійним. Арештований, та розстріляний у Києві.

Недзвецький Олександр Семенович - підполковник Армії УНР.

Пироговський Олександр Сидорович (1897-1943) - київський підпільник, Герой Радянського Союзу.

Поляк Семен Йосипович (1894-1955) - радянський лікар.

Пронін Вадим Олександрович - молодший сержант Збройних сил України, загинув у боях за Дебальцеве.

Рибаченко Олександр Сергійович (1989-2016) - старший солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

Соловйова Анастасія Агеївна ( 1929) - український історик.

Сорочинський Лев - співак і диригент.

Штеренберг Поліна Марківна (1907-?) - радянська вчена в галузі захисту рослин.

Юрчак Віра Гаврилівна (* 1947) - український фахівець у галузі технології макаронних виробів.

Почесні громадяни

Топаллер Анатолій Семенович (1911-1996) - Герой Радянського Союзу (19.05.1940), нагороджений орденом Леніна, двома орденами Червоного Прапора, орденом Червоної Зірки, медалями. Почесний житель міста.

А. Т. Давидюк, П. С. Кривко. Га́йсин // Історія міст і сіл Української РСР: у 26 т. / П. Т. Тронько (голова Головної редколегії). - К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967-1974 - том Вінницька область / А. Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. - С.193-203

# data[].attributes.attachment_link.title
Гайсин - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Га́йсин - місто в Україні, адміністративний центр Гайсинського району Вінницькій області. Згідно з розповсюдженою версією, назва міста має тюркське походження. За однією з версій, назва походить від тюркських кочових племен Чорних клобуків, які проживали у цих краях ХІ - XII століттях. Гайсин з тюркської мови означає "стан на горбі".

# data[].attributes.location_name
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.headline
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.subject
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У́мань ( укр. У́мань, идиш ‏אומאַן‏‎) - город в Черкасской области Украины. Административный центр Уманского района. До 2020 года был городом областного подчинения.

Расположен на слиянии рек Каменка и Уманка.

Первое упоминание об Умани относится к 1616 году. Название города, очевидно, происходит от названия реки Уманки, которая в более древние времена называлась Ума.

В первой половине XVII века поселение стало городом. Во второй половине XVII века Умань являлась укрепленным пунктом для защиты от набегов крымских татар.

Восстание гайдамаков Колиивщина в 1768 году повлекло за собой взятие и сожжение города, резню польского и еврейского населения ( Уманская резня).

В ХІХ веке в составе Российской империи город Умань был волостным центром Уманской волости и являлся административным центром одноимённого уезда.

В 1834 года Умань (до этого бывшая владением князей Потоцких) была конфискована и отошла в казну.

В 1897 году Умань являлась центром хлебной торговли с населением 17 тыс. человек.

15 февраля 1918 года в Умани была установлена Советская власть, однако уже 6 марта 1918 город оккупировали австро-немецкие войска (которые оставались здесь до 10 декабря 1918 года), в дальнейшем город оказался в зоне боевых действий гражданской войны.

С 8 ноября 1922 года по 1935 год в городе находилось управление 2-го кавалерийского корпуса Украинского военного округа Красной Армии. Командиры корпуса - Григорий Котовский, Николай Криворучко.

30 июля 1941 года был оккупирован наступавшими немецкими войсками.

В конце июля - начале августа 1941 под Уманью попали в окружение части Юго-западного и Южного фронтов Красной Армии. В мировой историографии это событие известно как битва под Уманью ("Уманский котёл"). Во время оккупации на территории парка "Софиевка" было организовано кладбище для погибших немецких солдат. Умань была освобождена от нацистов 10 марта 1944 года.

Войска 2-го Украинского фронта, освободившие город в ходе Уманско-Ботошанской операции:

52-й армии в составе: 73-го ск (генерал-майор Батицкий, Павел Фёдорович) в составе: 254-й сд (полковник Путейко Михаил Константинович), 294-й сд (полковник Сергеев Леонид Гаврилович), 31-й сд (полковник Хильчевский Иван Фёдотович); 78-го ск (генерал-майор Латышев, Георгий Александрович) в составе: 373-й сд (полковник Сазонов Кузьма Иванович), 252-й сд (полковник Горбачёв Иван Александрович), 303-й сд (генерал-майор Федоровский Константин Степанович); 25-го отд. тп (подполковник Соколов Николай Иванович).

2-й танковой армии в составе: 16-го танкового корпуса (генерал-майор т/в Дубовой Иван Васильевич) в составе: 107-й танковой бригады (полковник Абрамов Тихон Порфирьевич), 109-й тбр (полковник Бабковский Петр Дмитриевич), 164-й тбр (полковник Копылов Николай Вениаминович), 15-й мотострелковой бригады (полковник Акимочкин Петр Михайлович), 1441-го самоходного артполка (майор Горбатенко Дмитрий Антонович); 3-го тк (генерал-майор т/в Теляков Николай Матвеевич) в составе: 50-й тбр (полковник Либерман Роман Александрович), 51-й тбр (полковник Мирвода Семён Никифорович), 103-й тбр (подполковник Халаев, Александр Иванович), 57-й мсбр (полковник Шамардин, Павел Зиновьевич), 8-го отд. гв. тяжёлого танкового полка (подполковник Земляной Андрей Григорьевич), 13-го отд. гв. ттп (полковник Гришин Николай Степанович), 881-го сап (капитан Борисенко Михаил Петрович), 1540-го тяжёлого самоходного артполка (майор Шишов Николай Павлович); 11-й гв. тбр (полковник Кошаев, Николай Михайлович).

5-й гвардейской танковой армии в составе: 29-го тк (генерал-лейтенант т/в Кириченко, Иван Фёдорович) в составе: 25-й тбр (подполковник Мищенко, Иван Петрович), 31-й тбр (подполковник Молчанов, Василий Степанович), 1446-го самоходного артполка (майор Лыков, Иван Семенович).

5-й воздушной армии в составе: 1-го гв. штурмового авиакорпуса (генерал-лейтенант авиации Рязанов, Василий Георгиевич) в составе: 8-й гв. штурмовой авиадивизии (полковник Родякин, Фёдор Григорьевич), части войск 12-й гв. истребительной авиадивизии (генерал-майор авиации Баранчук, Константин Гаврилович).

Войскам, участвовавшим в боях при прорыве обороны, разгроме уманско- христиновской группировки противника, в ходе которых был освобожден г. Умань, приказом Ставки ВГК от 10 марта 1944 года объявлена благодарность и в Москве дан салют 20-ю артиллерийскими залпами из 224 орудий.

Приказом Ставки ВГК от 19.03.1944 года № 061 в ознаменование одержанной победы соединения и части, отличившиеся в боях за освобождение города Умань, получили наименование "Уманских":

3-й танковый корпус (генерал-майор танк/в Теляков, Николай Матвеевич)

16-й танковый корпус (генерал-майор танк/в Дубовой, Иван Васильевич)

80-я гвардейская стрелковая дивизия (генерал-майор Яковлев, Алексей Ефимович)

3-я гвардейская воздушно-десантная дивизия (полковник Конев, Иван Никитич)

50-я танковая бригада (полковник Либерман, Роман Александрович)

51-я танковая бригада (полковник Мирвода, Семён Никифорович)

2-я отдельная истребительная противотанковая артиллерийская бригада

24-я отдельная истребительная противотанковая артиллерийская бригада

34-я отдельная истребительная противотанковая артиллерийская бригада (полковник Гришин, Андрей Ильич)

4-я инженерно-сапёрная бригада (полковник Бударин, Александр Михайлович)

6-я штурмовая инженерно-сапёрная бригада (полковник Покровский, Валентин Николаевич)

57-я мотострелковая бригада (полковник Шамардин, Павел Зиновьевич)

13-й отдельный гвардейский тяжёлый танковый полк (полковник Гришин, Николай Степанович)

25-й отдельный танковый полк

713-й самоходный артиллерийский полк (подполковник Васильев, Иван Васильевич)

1892-й самоходно-артиллерийский полк (майор Бобров, Григорий Глебович)

10-й армейский миномётный полк (майор Яргин, Иван Кузьмич)

86-й гвардейский миномётный полк (подполковник Зазирный, Павел Ануфриевич)

324-й гвардейский миномётный полк (полковник Орлов, Борис Иванович)

2-й отдельный гвардейский полк связи (подполковник Брыжко, Иван Николаевич).

В 1945 году была создана реализационная база хлебопродуктов.

В 1956 году здесь действовали мотороремонтный завод, два кирпичных завода, толевый завод, хлебокомбинат, мясокомбинат, птицекомбинат, плодокомбинат, маслосыродельный завод, маслобойный завод, пивоваренный завод, витаминный завод, спирто-водочный завод, швейная фабрика, мебельная фабрика, 9 средних школ, три семилетние школы, две начальные школы, музыкальная школа, две школы рабочей молодёжи, педагогическое училище, медицинское училище, два техникума, сельскохозяйственный институт, педагогический институт, краеведческий музей, два Дома культуры, Дом учителя, Дом пионеров, три библиотеки, три кинотеатра, шесть клубов, детская техническая станция, дом санитарного просвещения и заповедный парк "Софиевский". Выходила газета "Уманська зоря".

В 1957 году был введён в эксплуатацию завод "Мегомметр".

В январе 1989 года численность населения составляла 90 596 человек, основой экономики являлись предприятия машиностроительной, лёгкой и пищевой промышленности, также здесь действовали два вуза и .

В январе 2000 года было возбуждено дело о банкротстве обувной фабрики.

В марте 2007 года было возбуждено дело о банкротстве кирпичного завода.

На 1 января 2013 года численность населения составляла 87 111 человек.

В городе размещены 10 учебных заведений: Уманский национальный университет садоводства, Уманский государственный педагогический университет имени Павла Тычины, и Европейский Университет, Уманское подразделение, Уманский филиал Киевского института бизнеса и технологий, а также агротехнический колледж, медицинский колледж, экономико-правовой колледж, педагогическое и музыкальное училища, профессиональный аграрный лицей, Уманская автомобильная школа ОСОУ.

В микрорайоне "БабКП" находится Михайловская церковь УПЦ МП.

Парк "Софиевка" является памятником ландшафтного типа мирового садово-паркового искусства конца XVIII - первой половины XIX века, основанным в 1796 году польским магнатом Станиславом Потоцким.

В Умани находится могила основателя брацлавского хасидизма рабби Нахмана из Брацлава, которая привлекает более 30 тысяч паломников каждый год на Рош Ха-Шана.

В июне 2017 года был открыт светомузыкальный фонтан с лазерным шоу "Перлина кохання". Чаша главного фонтана - 450 м², водный экран площадью почти 200 м².[источник не указан 693 дня ]

С 1 по 5 июня 2017 года в Умани состоялся международный фестиваль воздушных шаров "Монгольфьерия. Цветущая страна". В рамках фестиваля был установлен рекорд Украины "Самый высокий хайлайн между воздушными шарами". Рекорд состоялся на высоте 660 метров над землей. Хайлайнер Станислав Панюта прошел по веревке между двумя аэростатами, пилотируемыми Сергеем Скалько и Юрием Бейдыком. Рекорд был зафиксирован представителем национального реестра рекордов Украины.

28 сентября 2018 года в Умани вновь состоялся фестиваль "Монгольфьерия. Цветущая страна". В фестивале приняли участие более 10 аэростатов - участники из Украины и Молдовы. Во время фестиваля был установлен рекорд Украины - "Первый тандем-прыжок с парашютом с воздушного шара" на высоте 4038 метров над уровнем моря.[источник не указан 693 дня ]

# data[].attributes.attachment_link.title
Умань - Википедия

# data[].attributes.attachment_link.description
У́мань ( укр. У́мань, идиш ‏אומאַן‏‎) - город в Черкасской области Украины. Административный центр Уманского района. До 2020 года был городом областного подчинения. Расположен на слиянии рек Каменка и Уманка. Первое упоминание об Умани относится к 1616 году. Название города, очевидно, происходит от названия реки Уманки, которая в более древние времена называлась Ума.

# data[].attributes.location_name
Кропивницький, Кіровоградська область

# data[].attributes.headline
Кропивницький, Кіровоградська область

# data[].attributes.subject
Кропивницький, Кіровоградська область

# data[].attributes.location_name
Сєвєродонецьк, Луганська область

# data[].attributes.headline
Сєвєродонецьк, Луганська область

# data[].attributes.subject
Сєвєродонецьк, Луганська область

# data[].attributes.location_name
Новоайдар, Луганська область

# data[].attributes.headline
Новоайдар, Луганська область

# data[].attributes.subject
Новоайдар, Луганська область

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Новоайдар — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.location_name
Войтове, Луганська область

# data[].attributes.headline
Войтове, Луганська область

# data[].attributes.subject
Войтове, Луганська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Войтово (Луганская область) - Википедия

# data[].attributes.attachment_link.description
Материал из Википедии - свободной энциклопедии