# data[].attributes.headline
Що таке акторське мистецтво ☺️

# data[].attributes.subject
Що таке акторське мистецтво ☺️

# data[].attributes.body
Акторське мистецтво — мистецтво театральної гри, створення художніх, сценічних образів у театрі, кіно, на телебаченні чи радіо. Акторська майстерність покликана втілити у творі авторський задум, виявити глибину ідейного змісту твору, донести його до глядача.
Також- це спосіб зазирнути всередину себе, переосмислити власну особистість, розкласти по поличках свої почуття і визначити, яким чином вони є навколишнім і є взагалі.

Порушена комунікація з соціумом, на думку психологів – одна з найгостріших проблем сучасного городянина, що веде до депресій і психозів.

Уміння відкривати себе, вихлюпувати всередині рефлексії і комплекси через акторську гру – це психотерапевтичний інструмент, який, безумовно, необхідний кожній людині .

# data[].attributes.headline
5 причин для чого потрібно зробити перший крок до акторської майстерності :

# data[].attributes.subject
5 причин для чого потрібно зробити перший крок до акторської майстерності :

# data[].attributes.body
Багато нинішніх дорослих в дитинстві – мріяли стати акторами або актрисами.

Пізніше, закінчивши “нормальні” вузи і влаштувавшись на “нормальну” роботу, деякі з них прийшли до думки, що, може, і даремно поступилися умовлянням мами і тата.
Приводів знову повернутися до вивчення акторського мистецтва досить багато.
Але сьогодні мова піде не тільки або не стільки про творче самовираження, а скоріше про практичне застосування акторських навичок.

1. По-перше, навички публічних виступів просто необхідні в більшості професій, звичайно, якщо ви не вибрали в якості заняття розпис глечиків або різьблення по дереву. Хоча і тут вони можуть стати в нагоді!

2. По-друге, ви просто любите театр і хочете розвивати свої акторські таланти.

3. По-третє, як не парадоксально, хороший курс акторської майстерності може познайомити вас з вами ж ближче і замінити терапію, розстановки та інше самокопання.

4. Акторська майстерність у великій мірі – про тіло. А навчитися відчувати своє тіло і на якісно іншому рівні їм оволодіти – важливе завдання незалежно від роду вашої діяльності.

5. Нарешті, сьогодні, в світі Інстаграма і ютуба, без практики відео-виступів і презентацій робити в багатьох галузях просто нічого.

# data[].attributes.headline
Характеристики навчальної дисципліни 🥰

# data[].attributes.subject
Характеристики навчальної дисципліни 🥰

# data[].attributes.body
Акторська майстерність вже давно стала невід’ємною частиною культурного простору України та світу. З незмінним успіхом проходять сценічні вистави та видовища за участі артистів вокалістів. На фоні цього визначились обов’язкові вимоги до їхнього професіоналізму: гарний фонематичний слух, широкий тембровий та звуковий голосовий діапазон, хороша темпоритмічна рухомість мовлення, мобільність і трансформованість голосового і артикуляційного апаратів; володіння видами мовленнєвої характерності: дикційної, акцентної, говіркової, темпоритмічної, лексико- стилістичної і т. д.; вміння працювати з прозаїчними та віршованими
текстами, самостійно обробляти та готувати текстовий матеріал для вистави. Ці професійні знання, вміння і навички майбутні артисти-вокалісти здобувають в процесі навчання у ВНЗ, зокрема, на заняттях зі «Акторської майтерності».

# data[].attributes.headline
Мета та завдання даної дисципліни 😊

# data[].attributes.subject
Мета та завдання даної дисципліни 😊

# data[].attributes.body
Мета навчальної дисципліни “Акторська майстерність” – допомогти студентам оволодіти практичними знаннями зі специфіки театрального мистецтва; ознайомити з основними законами акторської майстерності, за якими в театрі відбувається творчий процес (режисер – автор вистави); з особливостями створення сценічного образу та основними принципами сучасної театрально-сценічної діяльності.

Завдання навчальної дисципліни «Акторська майстерність» :
вироблення у студентів навичок самостійного практичного підходу до оцінки мистецтва актора та його ролі в створенні сценічного образу, сценічної дії як найважливішого засобу вираження акторської майстерності. Навчальна дисципліна “Акторська майстерність” має для солістів-вокалістів практичне, теоретичне і загальноосвітнє значення.

# data[].attributes.headline
Театр та Режисер

# data[].attributes.subject
Театр та Режисер

# data[].attributes.body
Якості режисера. 1. Режисер театру - передова людина, новатор, представник свого народу і своєї епохи. 2. Робота режисера, яка відбувається в умовах емоціонального напруження, вимагає такту, розуму, витримки і високої культури; вона невіддільна від роботи педагога, сполучає індивідуально-виховний процес з процесом організаційним, тому що різнорідний і різноманітний театральний колектив складається з численних і своєрідних індивідуальностей. 3. Широке коло тем, сюжетів, обставин, умов, з якими доводиться стикатися режисерові, примушують його бути широко освіченою, всебічно озброєною знаннями людиною, уміти пройматися духом відтворюваної епохи. 4. Вистава — твір поетичний, її творець, режисер - поет, він не може бачити своїх героїв і їхні справи буденно, натуралістично. 5. Хороший смак—необхідна якість митця. Поряд з розвинутим художнім смаком, режисер має почуття кольору і простору. Режисерові необхідні: тонкий смак у музиці, у мові, й почуття ритму. 6. Основа театру — драматургія. Обов'язок режисера - знання драматургічної літератури, її техніки, теорії й історії. 7. Керівник театрального виробництва — режисер, повинен знати в усіх подробицях театр і його будову (організацію), техніку і допоміжні засоби. 8. Актор — головна фігура театру, його основа, його центр. Театр — мистецтво колективне, центральна сила театрального колективу - актор. Режисер мусить відмінно знати актора і його творчість. 9. Вірне, інтересне й поетичне відтворення на сцені справжнього потребує від режисера це життя любити, прагнути пізнати його глибше, бути спостережливим, намагатися проникнути в «життя людського духу», бути психологом. 10. Кожна професія вимагає придатності, «підхожості» і потягу. Режисурі, як і будь-якій професії, можна навчитися, але стати режисером у глибокому, справжньому розумінні цього слова може лише людина, яка від природи наділена специфічною особливістю: вже під час читання п’єси чути твір і бачити його в сценічному виявленні. 11. Драма по-грецькому — дія. Мистецтво театру — мистецтво дії. Основна якість (талант) режисера —

здатність і вміння підмічати й схоплювати різні види, якості й зміст подій, уміти бачити різні фрагменти життя, в яких виявляється дія, мати таку пам'ять, що зберігала б різні види дії, якими сповнене реальне життя. 12. Невичерпна фантазія, винахідливість, кмітливість — якості справжнього режисера. 13. Для здійснення ретельно продуманого і детально розробленого плану (постановочного плану вистави) режисерові необхідні: тверда воля, ясність світосприйняття, мистецька спрямованість і уміння передбачати результат, ту кінцеву мету, на яку спрямовані творчі зусилля. 14. Режисура 21 ст. — це світосприймання, воля, всебічне знання життя, всебічне знайомство з усіма видами мистецтва, достатнє знання виробничого процесу і організаторська здібність розумно і точно керувати ним. Літературний хист режисера, що володіє майстерністю актора. Цілісність вистави: режисер об’єднує всі компоненти, утворює синтез авторів, створює цілісний твір. Але автор вистави також - творчий колектив.

# data[].attributes.headline
Сценічна мова 🤩

# data[].attributes.subject
Сценічна мова 🤩

# data[].attributes.body
Основні варіанти українського сценічного мовлення. В українському театрі можна почути виразну вимову ненаголошених звуків «е» та «и», що, очевидно, можна пояснити намаганням якомога чіткіше відтворити зі сцени фонетичний зміст слова. Ступінь наближення ненаголошеного «е» до «и» та ненаголошеного «и» до «е» не в усіх позиціях слова однаковий. Він залежить від темпу мовлення, від характеру логічного та емоційного виділення складів і слів у цілому. І тому чітка вимова голосних «е» та «и» в ненаголошеній позиції може бути оцінена як варіантна літературна сценічна вимова. Приклад: бачиш, передав, пишатися; весні, живеш, перелякався, рибалку; великий, легких, листа, мистецтва, перекладачка; збирати, одинадцять, перетворився, плети, починаю; забирай, перешкоди, принесете, тягнеш. Існування «акання» в акторському мовленні. Практичний досвід: ця помилка трапляється в акторів: без агля́дки, бая́лася, вади́в, друка́ркаю, задаво́лений, касмона́ втів, падря́ пав; вана́ , кали́ , каме́ дія, каха́ ння, магла́ , молада́ , неспаді́вано, табі́. Поширена в усному мовленні помилка в слові «інтелегентний» проникає і на театральну сцену. Наголошений звук «е» у вимові акторів часто широкий, відкритий і довгий, що теж становить відхилення від літературної норми: [пе:нсію], [кле:й]. Одна з особливостей вимови приголосних звуків в українській орфоепії— це збереження їх дзвінкості в кінці слів і складів перед глухими приголосними. Висновки фіхівців: часте порушення в мовленні. Відбувається оглушення дзвінких приголосних не тільки вихідцями з південно-західного діалектного ареалу, а й акторами театрів інших областей. Так, оглушуються дзвінкі приголосні в кінці слів: виноград, вниз, писав; вихід, віз, спосіб; вигляд, через, штаб; гаразд, душогуб, заходь, рад; відповідь, зараз, осіб; — а також у середині слів: випадково, відбій, казки, передбачені, рідко, свідка; абсолютну, відпустка, підпис, швидко; відбиратиму, медсестра, тезка; будка, ворожкою, мотузка, підсумки; відкрила, зв'язки, слідчий. Існування м'якої вимови

губних звуків перед «я», «ю», «є», що є порушенням орфоепічної норми, оскільки в українській мові губні вимовляються твердо. На письмі у словах: пам'ятників, п'ятий, п'ятдесят; дев'ятсот; зв'язку; дев'ятій, люб'язність, на м'яті це позначається апострофом. Актори вимовляють африкати «дж», «дз», які звучать або як окремі «д» + «ж», «д» + «з»: народжуватись, піджмурки; зраджували, ненавиджу; від'їжджають, погоджуйся, пораджу; виходжу, — або як фрикативні «ж», «з»: знаходжу, приїжджай, ходжу; сиджу. Зрідка чуємо замість м'якого «т» звук «ц» в словах звуть, Катю, скажіть. Одним із значних недоліків культури мови акторів є неправильні наголоси: важливі́шого, вида́тного, о́цінку, принесе́мо, про́шу розторгнути шлюб; а́ле, визнає́мо, збереже́те, зовсі́м, пасо́вища, піде́те, пове́рсі, прине́сла, сі́мдесят; а́ вторів, ви́ разно, завданні́, захво́ ріла, ма́ ра, навчання́ , при́ йду, сільськогоспо́дарського, собо́лячу; на́стій, не́нависті, са́мі. Приклад сплутаної російської і української вимови: Айболит, двух, життєрадосності, здравствуй, четири; «не» замість «ні», «трудностів» замість «труднощів», «человік» замість «чоловік»; «іго» замість «його», «слушай» замість «слухай».

# data[].attributes.headline
Робота на роллю 🧐

# data[].attributes.subject
Робота на роллю 🧐

# data[].attributes.body
Швидкість створення образу залежить від таланту, від уяви актора. У сучасному репетиційному форматі розглядається загальний органічний шлях, який є спільним і для музикантів, і для художників, і для акторів, – проникнення, зародження, формування і втілення образу. Природа і принципи перевтілення. Перший етап перевтілення (переходу): зародження першообразу, в результаті контакту актора з роллю, - період «запліднення», зародження цього першообразу. Другий етап – формування. Коли образ вже створений, відбувається спостереження за ним, в результаті, він «розквітає» всередині актора. Уява і фантазія сприяють цьому процесу, формують образ, комбінують його, уточнюючи до такої міри, що він, досягаючи повного розквіту, починає розвиватися і спонукає актора до вираження. Цьому слугує саме фантазія, витвір уяви, яка потребує вираження (втілення). Уява – це ґрунт, який постачає елементи для духовного росту образу. Допоміжні категорії - енергія уваги, осяяння, інтуїція, натхнення. Уява слугує постачальником матеріалу із свідомості, як основи. І в цей момент цілісна увага, інтуїтивне осяяння, прозріння дає змогу розвиватися образу. Лише після того, як цей образ вирощено та сформовано в середині актора, його можна втілювати внутрішньо. Це – третій етап – період втілення. Саме для нього використовуються всі елементи фізики актора, щоб передати образ і розкрити сутність, яку глядач забере з собою. Принципи на кожному етапі

перевтілення. Основний принцип зародження цілісного образу – цілісне сприйняття, тотальний контакт. На другому етапі – формування, зріст, екзистенційний розквіт, перехід, акторське «Я» («Его» - психологічна, динамічна сутність, яка працює на всіх рівнях, фокус, центр свідомості. «Я» - це повна сукупність людини, її егоцентричний центр). Породжений образ, починає ототожнюватись (принцип ототожнення). В основі втілення (третій етап) лежить принцип наслідування. Актор наслідує свій образ на зовнішньому рівні, оскільки внутрішньо він вже бачить як має бути. Процес наслідування зовнішньої поведінки героя відбувається органічно, як в житті, тому що психологічно актор вже ототожнився з образом, він вже і є образ. К. С. Станиславский «Робота актора над роллю», М. А. Чехов « О технике актера». Вправи: «Пам’ять рухів», «Ланцюжок», «Постановка жесту», «Японська вправа зі стільцем», «Повтори позу», «Режисери та актори», «Мармурові люди», «Виправдання рухів».

# data[].attributes.headline
Внутрішній конфлікт «АКТОР-ГЛЯДАЧ» ❤️‍🔥

# data[].attributes.subject
Внутрішній конфлікт «АКТОР-ГЛЯДАЧ» ❤️‍🔥

# data[].attributes.body
Роль внутрішньої дії в стійких конфліктних станах. Зміст, притаманний творам з переважаючою внутрішньою дією, вільною від традиційних перипетій ( від акценту на них). За допомогою внутрішньої дії (будь то дискусія в дусі Ібсена або мінливість емоційних станів, притаманна чеховським героям) втілюються переважно конфлікти стійкі, постійні, «субстанціальні», конфліктні положення. Дія, заснована на динаміці душевних рухів і роздумів, не створює і не розв'язує конфлікту. Головним чином демонструє його глядачеві як стабільне положення. Дія виявляє стійку, нерухому колізію і втілює ідею детермінованості людських доль. Внутрішня дія виявляє міру душевної стійкості і самостійності людини в її поглядах на світ і захисту цих поглядів, її здатність або нездатність стоїчно протистояти багатоликому і часто неперсоніфікованому злу. Його переважна сфера - відтворення орієнтування людини в суперечливому світовому порядку, «вічного бою» за право бути людиною. Афористичність гегелівського судження про дію яка рухає колізії - однобічна і неповна; в процесі і результаті одиничних людських звершень конфлікти можуть (як в первинній реальності, так і в мистецтві) виразно виявлятися, залишаючись незмінними. І чим глибше колізія, тим важче їй втілитися в традиційній, «гегелівській» дії, спрямованій до розв'язки. Елементи «внутрішньої» дії, при якій емоційні та інтелектуальні реакції героїв на світ домінують над їх вольовими звершеннями, мають місце в літературі всіх епох. Джерело сценічного драматизму - саме життя. З реальних суперечностей розвитку суспільства драматург бере конфлікт для зображення у своєму творі. Він суб'єктивірує його в конкретних героїв, він організовує його в просторі і в

часі, дає свою картину розвитку конфлікту, створює драматичну дію. Дотримання єдності дії - це дотримання єдиної картини розвитку основного конфлікту. Воно таким чином є умовою для створення цілісного образу конфліктної події, яке в даному творі зображується. Єдність дії - картина розвитку безперервного і не підміненого в ході п'єси основного конфлікту - критерій художньої цілісності твору. Порушення єдності дії - подміна конфлікту, зв'язаного в зав'язці - підриває можливість створення цілісного художнього образу конфліктної події, неминуче серйозно знижує художній рівень драматургічного твору. Дією в драматургічному творі слід вважати лише те, що відбувається безпосередньо на сцені. Так звані «досценічні», «несценічні», «позасценічні» дії - все це інформація, яка може сприяти розумінню дії, але ні в якому разі не може її замінити. Зловживання кількістю такої інформації на шкоду дії сильно знижує емоційний вплив п'єси (вистави) на глядача, зводить його нанівець. Дія - не взагалі кипіння життя, а даний конфлікт в його конкретному розвитку. Саме в цьому і полягає особлива необхідність конфлікту в драматургії (театралізованій виставі). Вправи: «Готовність», «Дивні пози», «Виправдання крику», «Завдання на зовнішню характерність», «Церемонія», «Годинник», «Оркестр», «Іграшки», «Парні ігри іграшок», «Я – не я».

# data[].attributes.headline
Компетентності результат навчання 🥳

# data[].attributes.subject
Компетентності результат навчання 🥳

# data[].attributes.body
-Здатність до вивчення та накопичення провідного досвіду театральних педагогів, передових методик, виховання професійних акторів-співаків, що використовуються фахівцями в різних країнах на практиці.
-Здатність до використовування у своїй виконавській практиці основних принципів професійної акторської гігієни.
-Здатність самостійно робити аналіз ролі та п’єси.
-Здатність вільно орієнтуватися у сценічному просторі.
-Здатність проводити дослідницьку роботу вивчення творчості
видатних акторів театру та кіно, яка буде спрямована на пошук свого сценічного образу.
-Здатність до акустично-фізіологічного аналізу роботи голосового апарату
-Здатність використовувати професійно профільовані знання в галузі театрального мистецтва для професійно досконалого володіння професією;
-Здатність використовувати професійно профільовані знання й практичні навички з акторської майстерності для органічного втілення на сцені художнього образу вистави;
-Здатність виявляти соціокультурну та морально-естетичну проблематику твору та її актуальність для глядача, якому адресовано виставу, обгрунтовувати на основу теоретичних знань свою точку зору на художню ідею надзавдання, та художні засоби його втілення;
-Здатність відбирати та перетворювати творчі надбання майстрів сцени з метою створення сценічних образів;
-Здатність знаходити оптимальний режим та порядок репетиційної роботи, забезпечувати творче самопочуття акторів (виконавців) та учасників масових сцен;
-Здатність професійно володіти своїм психофізичним апаратом; працювати в умовах моновистави та акторського ансамблю;
-Здатність інтегрувати професійно профільовані знання, уміння та навички з різних навчальних дисциплін під час самостійної роботи над роллю у драматичній виставі;

Запланований результат :

-Вміння створювати художній образ у музичних виставах;
-Вміння професійно працювати над роллю в репетиційному процесі з режисером та самостійно;
-Вміння професійно грати роль у виставі, що йде багато разів;
-Вміння відшукувати у кожній ролі особливий спосіб зовнішньо висловлювати внутрішнє життя даного сценічного образу;
-Вміння самостійно працювати над своєю творчою формою (тренінг голосу, дикції, пластики, дихання).