# data[].attributes.headline
Идемо на Маљен

# data[].attributes.subject
Идемо на Маљен

# data[].attributes.attachment_link.title
Cold Wind Sounds Makes You Feel Warm In Bed | Ep. 1 | Comfy Bed | High Quality Of Sleep

# data[].attributes.body
Сећаш ли се ветра који се некад рађао

Сав зелен међу маљама на грудима Маљена?
Мајка је затварала капке пред боровима
Узнемиреним до горког корена иглица;
То је већ била ноћ, превелика за тебе
Као одело одраслих. А мајка носи свећу,

На степеницама пажљиво заклања пламен руком.
Ветар. Сва су врата на кући закључана,

Борови и скитнице ће остати на ветру,

А ти си добар дечак и мајка ће пољупцем
Да запечати твоју данашњу малу јаву.

Анђели дајте да заспим, да спим,
Да ничега злога ја не сним.

Јер ноћ је велика и ветар је под прозором
И падају шишарке, и месец ће да буде
Чист и углачан од ветра, мали и округао.
Заспао си, сасвим сигуран да ћеш се сутра
Пробудити. Као и ветар. Као и ветар.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ветар - стилске фигуре

# data[].attributes.headline
"Ветар" на завршном испиту

# data[].attributes.subject
"Ветар" на завршном испиту

# data[].attributes.attachment_link.title
Завршни испит задатак

# data[].attributes.headline
ЗАРЂАЛА ИГЛА

# data[].attributes.subject
ЗАРЂАЛА ИГЛА

# data[].attributes.body
Тад сам заволео ноћ, заволео је због ветра

Распреденог у тамним иглицама борова,

И лупања капка на прозору чврсте куће

Од које оста темељ и зелена рђа корова.

Кад није било ветра зрикавци су остали

И дах мајке, десно у тами, млак и благ.

У сан сам тонуо као у сапуницу,

Брзо и мекано, без бразде на површини,

Лета на рамену планине, међу шишаркама;

На ветру, под мрком кожом, расле су мале кости.

У кућу зеленооку долазили су гости,

A ја сам обично био умрљан боровом смолом.

Јесен – то је био град. Улица благог пада

Са славолуком дечјег смеха између кућа.

Мала саобраћања у сенци великог света

Који је подрхтавао, на ногама од глине.

О, било нас је много. И све кротки питомци

Зеленог живота што нас све једнако воли.

Сви још учаурени грађани, бродоломци,

Срне и разбијачи, мекушни још ко сипа.

A били смо у мрежи, ко слана жетва мора

У прохладној дубини што љигаво светлуца.

Једно сам лето дочекао у рањавом граду

С устима пуним страха, ко измрвљеног стакла.

Тад сам замрзео ноћ, замрзео је због страха

Распреденог у одјеку корака на улици.

Због зрелог детињства, очерупаног до крви,

И разлетелог перја на бриду црног даха.

Замишљам оне који се родише кад и ја,

Али који су сада дубоко у својој смрти.

Све то кротки питомци зеленог живота

Што су ме смрћу прерасли, ненадно, преко воље.

Јесу ли у тренутку збиља постали зрели,

Пре него што ће да се смежурају ко булке

Под кршем рушевина, с очима пуним страха

И прашине, запањени, јер то нису хтели?

Не знам. Али ја сам остао, да растем даље

С њиховим погледима, као зарђалом иглом

Под кожом потиљка; али да ипак, споро,

Опет заволим ноћ, и њене мекане звезде.

Остале су и шуме, и велики ветар

Распреден у иглицама посечених борова,

Градови руменосиви, у које ћу отићи

Гњечећи влажном шаком мало познатог корова.

И између два пршљена кичме мало страха;

Остатак туђе смрти што прође сасвим близу.

И заљуљани мостови у мехуре даљина,

Где идем, доста чврст, у проређеном низу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
RTS Kulturno-umetnički program - Zvanični kanal

# data[].attributes.attachment_link.title
Kulturni dnevnik (TV RTS 08.06.2021.) Specijal - Ivan V. Lalić

# data[].attributes.headline
Коментар уз "Зарђалу иглу"

# data[].attributes.subject
Коментар уз "Зарђалу иглу"

# data[].attributes.body
Иваново детињство протиче релативно безбрижно у Београду. Породица станује у Kумановској 13. Уз гувернанту Немицу научио је први од страних језика. Иван узима часове виолине од које одустаје јер је волео клавир, али заувек остаје одређен музиком. Од малена чита, пише песме. Лета, због нежнијег здравља, проводи у родитељској кући на Дивчибарама. Дивчибаре су, по његовим речима, митски пејзаж његовог детињства.

Ратом се 1941. године прекида Иваново детињство. Kао и друге београдске породице и Влајкова се налази у бежанији: једно време у брдском селу Теочин код Горњег Милановца. Отац му бива ухапшен и једно време проводи у логору на Бањици. Мајка Љубица брине о Ивану, носи мужу пакете у логор. Током ратних година њена болест туберкулоза, постаје све приметнија. Прве ратне године су за Ивана, упркос недаћама, биле и забавне. Рашчишћавао је рушевине са друговима, правио ватромет од муниције. Међутим, за време ускршњих, "савезничких" бомбардовања 1944. године гину му четири добра друга из околних зграда. Игром случаја, Kумановска 13. остаје непогођена. "Један Ускрс и један догађај који ме је одредио у више праваца, посебно у поезији" — рећи ће песник пола века касније. Овај догађај је основа песме "Зарђала игла", а "Улица благог пада / Са славолуком дечјег смеха између кућа" из ове пеме јесте Kумановска.

# data[].attributes.attachment_link.title
Krivulja Stvaralačkog Procesa - Ivan V. Lalić (TVB 1984.)

# data[].attributes.headline
Из Лалићевог записа о мајци сазнајемо

# data[].attributes.subject
Из Лалићевог записа о мајци сазнајемо

# data[].attributes.body
„Лета смо пре рата проводили на Дивчибарама, у нашој белој и зеленој кући „од које оста темељ и зелена рђа корова”. Дивчибаре су митски пејзаж мог детињства; онај храм тајанства из Бодлерове песме Везе, у којој је мајка била првосвештеница. И данас ме фантомски прогони звук ветра у великим (а давно посеченим) боровима око куће, праћен звуком лупања зелених дрвених капака. Ти звуци се везују за слике мајке која се пење уз степенице на спрат и пажљиво заклања пламен свеће својом малом руком (која је на клавиру једва могла да захвати октаву). Тај заштитнички покрет утиснут ми је у сећање као нека врста заштитничког знака њеног постојања. Мајчина ме је брижна заштита оматала као атмосфера, као ваздух; удисао сам је заједно са ваздухом, несвесно.”

# data[].attributes.headline
РТС час "Ветар"

# data[].attributes.subject
РТС час "Ветар"

# data[].attributes.attachment_link.title
ОШ8 - Српски језик и књижевност, 110. час: Иван В. Лалић: "Ветар" (обрада) - Moja школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Име предавача: Јелена Голушин

# data[].attributes.headline
"Ветар" у читанци 2

# data[].attributes.subject
"Ветар" у читанци 2

# data[].attributes.headline
РТС час "Плава Гробница" Лалић

# data[].attributes.subject
РТС час "Плава Гробница" Лалић

# data[].attributes.attachment_link.title
СШ4 – Српски језик и књижевност: Иван В. Лалић „Плава гробница“ - Moja школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Предавач: Милорад Дашић

# data[].attributes.headline
Видео-лекција "Ветар"

# data[].attributes.subject
Видео-лекција "Ветар"

# data[].attributes.attachment_link.title
„Vetar“, Ivan V. Lalić - Srpski jezik za 7. razred (#31) | SuperŠkola

# data[].attributes.headline
ПЛАВА ГРОБНИЦА

# data[].attributes.subject
ПЛАВА ГРОБНИЦА

# data[].attributes.body
Стојте, галије царске! Спутајте моћне крме,
Газите тихим ходом!
Опело неко шапћем у подне пуно срме
Истопљене над водом.

Ту где на дну шкољке, како рече песник,
Сан уморан хвата, лежи брат до брата,
Леже златне сенке, знакови удесни
једног давног, никад допеваног рата.

Зар не осећате како море мили
Овде где се Сизиф са Сизифом грли?
Док у подневној сумаглици чили
Трајект што без журбе према копну хрли.

Ту где беспослени турист снима барке,
Са сламним шеширом спуштеним на чело,
Храм назирем, стваран испод летње варке
Мора што трепери док шапћем опело,

Шапћем га у себи, да не будем смешан
У оку водича што рутински брбља
О Наусикаји, сасвим неумешан
У моје опело и худ удес Србља.

Стојте, галије царске! И ви глисери бучни
Возите с пола гаса.
Мисао једну горку хоћу да разобручим,
Макар у пола гласа.

Сахрањени ту су некадашњи венци
И пролазна радост целог једног рода...
Само да унуци у њиховој сенци
Крваре због истог, недохватног плода.

Зато ту се Сизиф са Танталом грли
Испод воде, мени свете, којом плута
Пена од трајекта који копну хрли,
Наранчина кора, мрла од мазута...

И проћи ће многа столећа, ко пена,
Како рече песник у самртном зноју,
У врућици рујној; ал велика смена,
Коју сањао је, још гине у строју.

Стојте, галије царске! Слабо вас нешто видим
У омаглици дана.
Пред невидљивим храмом отвара се и бриди
Незацељена рана.

Хоћу да кроз звуке шкљоцања камера,
Одломке безвезних разговора летњих,
Провучем тај шапат; моја је намера
Да пошаљем сигнал кроз статику сметњи

И кажем: ипак мирно почивајте;
Није ово подне оно што нас спаја,
Него једна повест која дуго траје,
А вас усијава до црнога сјаја,

Па подневно ово сунце црно бива
Унутрашњем оку путника певача;
Док ми поглед клизи по плочи залива
Са још свежом браздом промаклог тегљача.

Стојте, галије царске! Нек мртвима се пошта
Макар несвесно ода.
Не смем да иштем више. А историја кошта:
Крв ипак није вода.

Крф 1985 — Београд 1989.
(9. VII 1989)

# data[].attributes.headline
Кроз Београд са Иваном В. Лалићем

# data[].attributes.subject
Кроз Београд са Иваном В. Лалићем

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
PAFF Produkcija Alumnija Filološkog fakulteta

# data[].attributes.attachment_link.title
Dokumentarni film: Kroz Beograd sa... Ivanom V. Lalićem

# data[].attributes.body
Винчанско писмо, жиг у иловачи,
Глинени голуб, мокри ветрокази –
Ко тражи, нађе; свет траје јер значи,

И обнавља се у пламену, влази
И саопштењу. Свет је писмо, древно,
Непоуздано, али још на снази –

И тако читамо га свакодневно,
Ми, правог смисла потоњи читачи
И гонетамо значење му гневно,

Ми суђеници, прислилни тумачи
Заданог писма које смислом прети
Из сваког слова. При том понављачи –

Понекад назреш у ваздуху, лети,
Небеску ружу која милост зрачи –
И то је знак, ал основа се сети:

Винчанско писмо, жиг у иловачи.

# data[].attributes.body
Срце је Мајке срце Боgомајке
Тин

Положила сам обе уске шаке

Под твоја плећа, придигла полако,

Покретом који на кретњу се сећа

Кад сам те преповијала; помакла

Из водоравне равнотеже, лако,

Као да ниси за смрт једну тежи –

(Али за утег жртве своје лакши)

Од тог тренутка заувек ми лежиш

У наручју, ван причина и ствари;

И свет се обнавља у мојој кретњи

И љубави твог чина, изван мене;

И зато остаје у равнотежи.

Положила сам обе уске шаке

Под твоја плећа, придигла полако;

И заувек смо скамењени тако.

(19. II 1992)

# data[].attributes.headline
"Ветар" у читанци 1

# data[].attributes.subject
"Ветар" у читанци 1

# data[].attributes.body
Понекад добро приређен текст у читанци, одговарајућа методичка апаратура - питања и задаци, коментари, додатне информације... много помогну.

# data[].attributes.headline
"Плава гробница" у читанци 1

# data[].attributes.subject
"Плава гробница" у читанци 1

# data[].attributes.headline
"Плава гробница" у читанци 2

# data[].attributes.subject
"Плава гробница" у читанци 2

# data[].attributes.headline
"Писмо" и "Пиета" у читанци

# data[].attributes.subject
"Писмо" и "Пиета" у читанци

# data[].attributes.headline
Припрема "Ветар" 1

# data[].attributes.subject
Припрема "Ветар" 1

# data[].attributes.headline
Припрема "Ветар" 2

# data[].attributes.subject
Припрема "Ветар" 2

# data[].attributes.headline
Припрема "Ветар" 3

# data[].attributes.subject
Припрема "Ветар" 3

# data[].attributes.headline
Припрема "Ветар" 4

# data[].attributes.subject
Припрема "Ветар" 4

# data[].attributes.headline
Припрема "Плава Гробница"

# data[].attributes.subject
Припрема "Плава Гробница"

# data[].attributes.attachment_link.title
Лалић Плава гробница 3. разред

# data[].attributes.headline
Припрема "Писмо"

# data[].attributes.subject
Припрема "Писмо"

# data[].attributes.attachment_link.title
Лалић Писмо 4. разред

# data[].attributes.headline
"Ветар" у читанци (Едука)

# data[].attributes.subject
"Ветар" у читанци (Едука)