# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Archeopark Pavlov je moderní expozicí zpřístupňující jednu z nejvýznamnějších pravěkých lokalit doby lovců mamutů na světě. Přibližuje návštěvníkovi sídelní areál vytvořený moderním Homo sapiens na svazích hřebene Pálavy v období před 30 000 lety, otevírá materiální i duchovní svět lidí, kteří jej po několik tisíc let obývali. V unikátní architektonické stavbě, vstupující pod zem na úroveň nálezových vrstev, jsou prezentovány kamenné a kostěné nástroje, které lidé kultury gravettienu používali v každodenním životě i při lovu, replika dolnověstonického hrobu tří mladých jedinců přibližuje pohřební ritus, o estetickém cítění vypovídají vystavené umělecké předměty, mezi nimiž jsou sošky venuší či plastiky zvířat. Prezentace nezapomíná ani na zajímavou historii těchto výzkumů, spojenou tradičně s nálezem Věstonické venuše, a vyzdvihuje nejcennější objevy. K nim patří soubor kosterních pozůstatků moderního člověka, nejstarší, jaký má dnes antropologie k dispozici, a také doklady technologií, které zde snad lidé použili vůbec poprvé - výroba keramiky, tkaní látek či broušení kamene. Unikátním prvkem instalace je skládka mamutích kostí, jež zůstala po svém odkrytí na původním místě; umožňuje také vytvořit si představu o práci archeologů pracujících v terénu. Atraktivní muzejní prezentace podpořená moderní audiovizuální technologií a unikátní stavba archeoparku, oceněná prestižní cenou Stavba roku 2016, nabízejí návštěvníkům ve všech směrech exkluzivní zážitek.

Provoz expozice zajišťuje Regionální muzeum v Mikulově.

# data[].attributes.attachment_link.description
Archeopark Pavlov je moderní expozicí zpřístupňující jednu z nejvýznamnějších pravěkých lokalit doby lovců mamutů na světě. Přibližuje návštěvníkovi sídelní areál vytvořený moderním Homo sapiens na svazích hřebene Pálavy v období před 30 000 lety, otevírá materiální i duchovní svět lidí, kteří jej po několik tisíc let obývali.

# data[].attributes.body
Jeskynní umění mohlo pro pravěkou společnost představovat jakýsi druh lovecké magie.

# data[].attributes.body
https://www.dejepis.com/ucebnice/kultura-antickeho-recka/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kultura starověkého Řecka je spjata s mytologií a náboženstvím, postupně se však této závislosti zbavuje. Na přelomu 7. a 6. století vzniká filozofie jako pokus odpovědět racionálně na otázky týkající se světa a života (Jak vznikl svět, Co je jeho podstatou, Jak poznat svět, Jaký je smysl života, ...) Starořecké umění, myšlení a filosofie položila základy evropského vzdělanosti. A nejen v oblasti umění nás ovlivňuje doba antického Řecka do dnešní doby; v této době byly položeny základy demokracie a humanity.

Řeckou filozofii dělíme na dva základní proudy: materialismus a idealismus. Na přelomu 7. a 6. století před Kristem vzniká Mílétská škola, jejíž učenci hledají pralátku, počátek, princip. Mezi nejvýznamnější učence Mílétské školy patří Thálés z Mílétu (základem všeho je voda = hydor), Anaximandros (základem všeho je neurčitelná látka - apeiron) a Anaximendes (základem všeho je vzduch = apeiron aer).

Pro maloasijce Herakleita z Efesu byl oheň symbolem proměnlivosti světa. Založil Dialektiku (nauka o změně, vývoji, pohybu). Herakleitos: „Patha rhei!" (Čas plyne!) „Dvakrát do téže řeky nevstoupíš." Materialista Demokritos vyvinul atomovou teorii, v níž praví, že atomy mají různé tvary a vytváří různé věci. Říká rovněž, že atomy jsou pevné, neměnné a nedělitelné, ale jsou uzavřeny ve vakuu, které jim umožňuje se pohybovat.

Sokratés, který žil v letech 469 - 400, ostře vystoupil proti sofistům a proti Prothágorovi. Přesně volenými otázkami pak zjišťoval, že člověk neví, o čem mluví. Hlavním cílem člověka je podle Sokrata dobro a ctnost jako výsledek vědění. Nakonec byl obžalován za bezbožnost a kažení mládeže a byl odsouzen k smrti.

Sokratův žák, Platón (427 - 347) byl zakladatelem idealistické filozofie. Říkal, že jediným pravým světem je svět idejí a náš svět je jen nedokonalým odrazem světa ideálního. Své názory opíral o mystické prvky pythagorijské školy. Napsal politické spisy Republika a Zákony, v nichž rozdělil občany svého státu na 4 skupiny (vládnout měli filozofové) - říkal, že toto rozdělení pochází od Boha. Založil v Athénách Akademii.

Platónův žák, Aristoteles (384 - 322), učitel Alexandra Makedonského, založil školu Lyceum. Měl názor o neměnnosti světa. Byl encyklopedistou („chodící snůška vědomostí"). čtyři živly: oheň, vzduch, voda, zem (+ éter pro vyšší vrstvy atmosféry). Aristoteles založil formální logiku (o správném myšlení).

Mytologie, náboženství

CHAOS -> ZEMĚ (GAIA = bohyně země)

I. generace Bohů

hory, moře, nebe

II. KYKLÓPOVÉ (6 titánů + 6 titánek)

Krónos a Rhea založili další generaci Bohů

III. generace Bohů

Zeus (vládce bohů, 2.p. Dia) Héra (manžela Dia) Poseidón (bůh moře) Neptun
Demetér (bohyně plodnosti) Héfaistos (bůh ohně a kovářství)Árés (bůh války) Mars

IV. generace Bohů

Athéna (bohyně moudrosti, umění a vědy) Afrodíta (bohyně krásy, lásky a mládí) Artemis (bohyně lovu a měsíčního svitu) Apollón (bůh slunce, harmonie a vůdce múz) Dionýsos (bůh plodnosti a vína) Liber, Bacchus
Hermés (posel bohů, ochránce pocestných) Merkur

( kurzívou jsou označeny božské protějšky v Římské mytologii)

Řecké divadlo

Divadlo v Řecku vzniklo původně z oslav boha Dionýsa (čtyřikrát do roka, nejvýznamnější se oslavy se konaly na konci března v Athénách). Vstupné se neplatilo, protože divadlo bylo sponzorováno mecenáši (bohatí občané). Obdiv staří Řekové vyjadřovali tleskáním, nelibost pak mlaskáním a syčením. Byla zpracovávána morální, politická a filozofická témata.

Mezi nejvýznamnější autory řeckého dramatu patří Aristofanés ( Mír, Lysistraté), Euripidés ( Médeia), Aischylos ( Oresteia), Sofoklés ( Král Oidipus, Elektra) a Epidauros ( Athény).

Dějepisectví

historie = pramen poznání, zkušenost
Historikové hledají souvislosti historických jevů, příčiny a následky.

Hérodotos (otec dějepisectví) byl zakladatelem řeckého dějepisectví (popisoval Řecko - Perské války), do osudu lidí podle něj zasahují Bohové. Thúkydydés popisoval Péloponéské války. Byl mladší než Hérodotos (události si vysvětloval rozumově), usiluje o objektivitu. Zakládá též historické kritiky pramenů, na historii se dívá z pragmatického hlediska, je více věděcký.

Výtvarné umění

Nejstarším projevem umění byla keramika. Z let kolem 1000 - 700 před Kristem existují nálezy váz s geometrickým áleorem (tvarem) a světlým podkladem. Ze stejné doby pocházejí též amfory s figurálně motivovanou výzdobou (zvířata, lidé). Velký rozkvět nastal v Athénách v 8. století, vázy byly bohatě zdobeny geometrickým vzorem, na jiných vázách byly lidské postavy. Jiný charakter měly vázy z Korintu, na nichž šel vidět orientální vliv.

Sochařství

Na přelomu 7. a 6. století před Kristem začaly vznikat náboženské sošky náboženského či kulturního významu. Velké sochy jsou motivovány lidskými postavami ( kúros = nazí mladíci; kóré = dívky oblečené v tunice a v látce Peplos). V 6. století sochy věrně zachycují lidské tělo v pohybu. Nejčastějším materiálem tohoto období býval mramor. Dnes jsou tyto sochy značně poničené.

V 5. století se tvořilo také z bronzu (odléval se do forem). Z těchto bronzových soch se pět původních kusů zachovalo. Byly však v pozdějších dobách přestavěny. Sochy znázorňovaly ideál lidské dokonalosti nebo bohy ( kalokagathia = krása fyzická i psychická - kalos = krásný; agathos = dobrý). Vlastní sochy se sice nedochovaly, ale dochovaly se vázy, na kterých jsou černě na hnědém pozadí či červeně na černém pozadí stejné motivy zachyceny. Mezi nejvýznamnější sochaře 5. století před Kristem patří Myrón (socha Diskobola), Feidias, který měl hlavní dohled nad výstavbou v akropoli a utvořil sochu Dia v Olympu, dále to byl Polykleitos, jenž sochal atlety (Doryforos) a jenž vytvořil kánon (vzor dokonalosti zobrazení mužského těla) a neměli bychom zapomenout ani na Praxitela, kterýžto tvořil hierarchické sochy a snažil se zachytit duševní stav dané postavy (Afrodita, Hermés, Dionýsos).

Nejznámějším typem sochy je kúros - nahý mladík, dalším sochářským typem je koré - dívka oblečená do dlouhých šatů.

Stavitelství

Stavěly se chrámy s obdélníkovým půdorysem a rovnými stropy. Průčelí bylo postaveno k východu dovnitř (kněží, obřady - před chrámem).

Rozlišujeme tři stavební slohy: 1. dórský (archaické období), 2. iónský (klasické období), 3. korintský (hellénistické období).

Hlavním charakteristickým znakem pro každý sloh jsou sloupy. Ty se skládají od shora z hlavice, dříku a zakončeny jsou patkou. Pro iónský sloh je charakteristický sloup s volutou nad dřikem, štíhlý a žlábkovaný dřík (na rozdíl od dórského sloupu je iónský sloup vyšší a jemnější, protože je odvozen od proporcí ženského těla). Korintský sloup má kalichovitou hlavici s akantovými listy (rostlinné motivy), nalezeneme jej spíše v Římě.

Stavby v dórském slohu:

Poseidonův chrám v Paestu (jižní Itálie)

Pantheon (Akropolis) (chrám všech bohů)

Propylaje (vstup na Akropolis)

Stavby v iónském slohu:

chrámy na Akropolis postavené za Perikla (Erechteion, chrám bohyně Níké)

Artemidin chrám v Effesu

Stavby v korintském slohu:

Města se shromaždištěm pro radu, trh a obecně veřejný prostor - agorou se začínají stavět v 5. století. Ve městech se začínají objevovat školy filosofů, archiv či veřejné knihovny a také kamenná divadla.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kultura starověkého Řecka je spjata s mytologií a náboženstvím, postupně se však této závislosti zbavuje. Na přelomu 7. a 6. století vzniká filozofie jako pokus odpovědět racionálně na otázky týkající se světa a života (Jak vznikl svět, Co je jeho podstatou, Jak poznat svět, Jaký je smysl života, ...)

# data[].attributes.body
https://m.youtube.com/watch?v=X3MMLg1c-c0

Krásné video 😍🥰

# data[].attributes.attachment_link.title
Umění a architektura starověkého Řecka  |  Stručné Dějiny Evropy  | Pár Minut HiSToRiE

# data[].attributes.attachment_caption
Sandro Botticelli, obraz: Zrození Venuše

# data[].attributes.body
Vše čisté a bílé
Sloupy
Centrum města tvořila sloupořadím obklopená agora
Panthenom
Sochy atletů
Vítězné oblouky a sloupy
Mozaiky
Krétské umění fresky
Bohyně s hady

# data[].attributes.body
Troja

# data[].attributes.body
Renesance klade důraz na člověka a na lidský rozum.
Člověk se stává všestranně rozvinutý.
Je to opak středověku a gotiky.
Renesance se inspirovala - znovuzrození antiky, antikou (oblouky).
Renesanční architektura: statická a horizontální, kopule, sloupořadí, složité klenby, dekorativní zdobení (štuk, sgrafito).
Malířství: náboženské motivy, alegorie, portréty, historické náměty, antická mytologie...
Umělci: Adrien Vreis - Výzdoba Valdštejnského paláce, Jan van Eyck, Masacio - sv.Trojice, Hieronymus Bosch, Rafael Santi, Tizian, Donatelo...

# data[].attributes.body
Vznikl V itálii 17. století
Charakteristické znaky -  dynamika –  vyjádření pohybu, emotivnost, bohatost tvarů, zdobnost a velkolepost.
Šerosvit, temnosvit

# data[].attributes.attachment_link.description
Rekonstrukce babylónské městské brány vybudované králem Nabukadnesarem II., která byla zasvěcena Ištar - babylónské bohyni plodnosti, lásky a války. [cca 575 př. n. l., umístění: Pergamon Muzeum, Berlín]. Hovoří: Beth Harris a Steven Zucker. Dějiny umění, Starověké umění

# data[].attributes.body
18. století, poslední období baroka
robustní postavy, vše v světlejších a pastelových barvách, s mnoha doplňky, zdobnost