# data[].attributes.headline
Перше, з чим батьки ма

# data[].attributes.body
Перше, з чим батьки мають впоратися, за словами експертки, це з власними установками. Хоча б усвідомити сім речей, які допоможуть значно легше та одночасно більш співчутливо ставитися до дитячих сліз.

# data[].attributes.headline
МІНІ-ЛЕКЦІЯ „ТРИ ШЛЯХИ У ВИХОВАННІ" 

# data[].attributes.subject
МІНІ-ЛЕКЦІЯ „ТРИ ШЛЯХИ У ВИХОВАННІ" 

# data[].attributes.body
Мета: ознайомити з різними підходами у сімейному вихованні.

Батьки у всьому світі, виховуючи своїх дітей, можуть іти одним з трьох шляхів: влади, поступливості або діалогу. Пропоную послухати коротку характеристику цих шляхів і зробити можливі наслідки для дитини, для

батьків, для родини. ВЛАДА Цей шлях опирається на переконання дорослого, що батьки завжди краще знають і мають рацію, демонструють дитині, хто головний. Дитина повинна підкорятися їхній волі, найкраще без дискусії. Батьки найчастіше виступають у ролі контролера, екзекутора, судді, володаря, поліцейського, а іноді й ката. Такий образ батьків викликає у дитини почуття страху, злості, гніву, жалю, несправедливості, кривди, приниження, сорому. У дитини

зʼявляється переконання, що батьки її не розуміють, можливо, не люблять. У поведінці дитини може зʼявитися опір, брехня, покора, агресія, ворожість, бунт або лицемірство. Дитина може думати: „ніхто не прислухається до моєї думки, а, значить, мої думки дурні та нічого не варті. Я ні на що не здатна,

якщо мене треба постійно контролювати, слідкувати за мною, перевіряти.

Тільки батьки знають, що добре для мене" Можливі наслідки для дитини - відсутність бажання змінюватися, залежність від думки та оцінок інших, нездатність творчо мислити, самостійно вирішувати проблеми, занижена самооцінка, відсутність віри у власні можливості. Можливі наслідки для батьків - почуття безсилля, нездатності вплинути на ситуацію, що посилюють незадоволення дитиною та собою як батьками. Наслідки для родини - холодність, неприязнь, емоційна

відчуженість, ворожість, конфлікти. Родина перетворюється на поле битви. ПОСТУПЛИВІСТЬ На цьому шляху батьки заради „святого спокою" поступаються дитині, хоча це суперечить їхнім відчуттям і потребам. Вони підкоряються волі дитини, щоб уникнути конфронтації. Постать батьків поступлива, але наелектризована злістю, роздратуванням щодо

„само любивої, сповненої бажань і претензій" дитини. Дитина почувається у виграші - „Я перемогла". Це породжує змішані почуття: тріумф, почуття провини, невпевненість, викликані відсутністю

опору з боку дорослого. Вона може думати: „Всі повинні мені підкорятися",

„Найважливіші мої почуття і потреби", „Батьки все зроблять заради мене, варто тільки бути впертою". Свою волю дитина диктує за допо могою крику,

плачу, шантажу, тиску. Можливі наслідки для дитини - відсутність почуття безпеки через своєрідну зміну ролей - батьки виявляються „слабкими", а дитина „сильною". У дитини може розвинутися імпульсивний спосіб реагування, егоїзм, нездатність підпорядковуватися авторитетові, суспільним та етичним нормам, а також працювати в колективі (виникають проблеми в школі, з

ровесниками).Можливі наслідки для батьків - неприязнь до дитини,

безеилля, незадоволення со бою як батьками, незадоволення з приводу постійних поступок дитині всупереч своїм потребам та почуттям. Наслідки для родини - відчуженість, холодність, неприязнь (батьки не можуть

витримувати поведінку своєї дитини, їм не подобається бути з нею). ДІАЛОГ На шляху діалогу батьки передають дитині важливі для них цінності, враховуючи почуття та потреби дитини, а в ситуації конфлікту шукають спільне рішення, яке б задовольняло всіх зацікавлених. Батьки поважають почуття, потреби та думки дитини. Допомагають дитині

розкривати свої можливості, сприяють ставленню її адекватної самооцінки. Також батьки поважають свої потреби та почуття, можуть твердо сказати „ні", коли ситуація вимагає цього. Тому дитина може бути задоволена сама собою, відчувати повагу до власної думки та думки батьків (вчителів, інших людей), мати високе почуття власної вартості та відповідальності за свої вчинки. Дитина може думати: „Я можу сама приймати рішення, я можу бути

відповідальною, я здатна багато на що і хочу спробувати свої сили, а якщо в

мене не вийде, - спробую ще раз". Можливі наслідки для дитини - бажання співпрацювати з батьками, їй подобається бути з ними. У дитини розвивається впевненість у собі, повага до потреб і почуттів інших.

Можливі наслідки для батьків - задоволення собою як батьками, почуття близькості, радість від перебування разом з дитиною, приязні стосунки з нею. Можливість виразити своє незадоволення (гнів, розчарування, злість), не ображаючи дитину. Наслідки для родини -

менше конфліктів, бо вони вирішуються вчасно і за допо могою діалогу. Дитина вчиться самостійності та відповідальності. Розвивається конструктивні діалогічні стосунки між батьками та дітьми, формуються мінні

емоційні звʼязки та вміння виявляти взаємну турботу та повагу.

Загальний висновок: Ефективний шлях у вихованні - це діалог.

# data[].attributes.headline
*Відновлення балансу дихання* — це перше, чому варто приділити увагу, якщо дитина переживає стрес 

# data[].attributes.subject
*Відновлення балансу дихання* — це перше, чому варто приділити увагу, якщо дитина переживає стрес 

# data[].attributes.body
Дитяча психіатриня й когнітивно-поведінкова терапевтка *Юліана Маслак* ознайомить вас з технікою *«Дихання по квадрату».*

# data[].attributes.headline
Психологічна підтримка дітей під час війни. 

# data[].attributes.subject
Психологічна підтримка дітей під час війни. 

# data[].attributes.body
Напевно кожен із нас у дитинстві чув ті самі слова від рідних: «аби більше ніколи не було війни» та «мирного неба». І сьогодні наші діти мріють саме про це.

Ми пам’ятаємо.

І щодня працюємо, щоб допомогти дітям пережити цей важкий час.

# data[].attributes.headline
Самостійність дитини і підтримка батьків 

# data[].attributes.subject
Самостійність дитини і підтримка батьків 

# data[].attributes.body
САМОСТІЙНІСТЬ ДИТИНИ І ПІДТРИМКА БАТЬКІВ.

Як не впасти в крайнощі?

Якщо дитину вчити, що вона ВСЕ МАЄ РОБИТИ САМА, бути сильною завжди, і в жодному разі не сумувати коли складно - є великий ризик, що дитина не вмітиме просити про допомогу у тих ситуаціях, коли в неї ще немає знань і досвіду вирішити проблему.

Є ризик, що дитина (а згодом і доросла людина) не дозволить собі визнати своє безсилля у тих ситуаціях, коли вирішити проблему чи втрату неможливо нікому - і замість того, щоб відсумувати це безсилля й рухатися далі, вона будуватиме штучний фасад, що все під контролем, що вона сильна на 100%.

Але це ілюзія, людина не може такою справді бути в усіх ситуаціях. Кожна людина має право попросити про допомогу та має право на сум, якщо їй складно чи неможливо вирішити проблему.

Якщо не давати дитині змогу вирішити проблему, і все вирішувати ЗАМІСТЬ НЕЇ (гіперопіка) - вона й не вмітиме це робити.

Якщо не давати дитині права помилитися під час навчання у вирішенні проблеми - вона не навчиться її вирішувати. Можливо навіть, дитина матиме право на сум, але цього недостатньо. Кожна людина має право на помилку під час навчання. Право на спробу самостійно вирішити ситуацію.

Золота середина у вихованні дітей - це ПОЄДНАННЯ САМОСТІЙНОСТІ Й ПІДТИМКИ.

Перш за все, батьки мають вчити дитину самостійності.

Але в той же час - батьки поряд, щоб підтримати дитину, якщо їй поки що складно вирішити проблему самій.

І батьки поряд, щоб розділити сум від відчуття безсилля у дитини, якщо проблему вирішити неможливо, чи якщо втрата непоправна...

Кожен має право відчувати будь-яку емоцію (але важливо проявляти емоції в безпечній формі).

Людина сумує, якщо їй складно, це нормально.

Проявивши сум, стає легше, і можна рухатись далі, а не закупорювати почуття подалі, щоб вони потім вибухнули емоційним зривом чи проблемами зі здоров'ям.

Чим менша дитина - тим важче їй стримати свої емоції, вона відчуває і тут же їх проявляє (сумую - плачу), це нормально, забороняти емоції не варто (вони нікуди не подінуться, лише глибше приховаються).

З віком мозок росте і може стримувати прояв емоцій: уже в 7-8 років дитина може відчути сум, але не проявляти його відразу, а проявити пізніше - в безпечному середовищі, людям яким вона довіряє.

Так вона вчиться контролювати емоції та поводитись соціально прийнятно відповідно до ситуації.

Але важливо, щоб сум таки знайшов потім вихід, у вигляді слів чи сліз, поряд з людьми яким довіряє (в першу чергу, з батьками).

"ТИ МОЖЕШ САМ(САМА). Я ПОРЯД" - це якщо коротко говорити про виховання дітей.

Джерело: Не бий дитину

# data[].attributes.headline
Дитяча психологія 

# data[].attributes.subject
Дитяча психологія 

# data[].attributes.headline
"Як діяти, якщо дитина побачила щось шокуюче і налякана"

# data[].attributes.subject
"Як діяти, якщо дитина побачила щось шокуюче і налякана"

# data[].attributes.headline
Пам'ятка для батьків  "Про найголовніше в стосунках батьків і дітей"

# data[].attributes.subject
Пам'ятка для батьків  "Про найголовніше в стосунках батьків і дітей"

# data[].attributes.headline
«Гармонія в сім’ї: як порозумітися з дитиною?»

# data[].attributes.subject
«Гармонія в сім’ї: як порозумітися з дитиною?»

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Світлана Савельєва

# data[].attributes.attachment_link.title
Медитація для зняття стресу

# data[].attributes.headline
Тренінгів завдання: " Ви і дитина"

# data[].attributes.subject
Тренінгів завдання: " Ви і дитина"

# data[].attributes.headline
Як допомогти дітям під час війни 

# data[].attributes.subject
Як допомогти дітям під час війни 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Моїсеєва

# data[].attributes.attachment_link.title
Як підтримати дітей під час війни

# data[].attributes.headline
✅Рекомендації для бать

# data[].attributes.body
✅Рекомендації для батьків дітей, які постраждали від травматичної події
(Частина 1)

Батьки можуть допомогти своїй дитині подолати минулу травму або поточні страшні та тривожні події за допомогою наступних дій.

👉 Відповідати на запитання дитини просто та правдиво. Це означає не додавати жодних зайвих подробиць про тривожні події, про які дитина не запитувала.

👉 Підвищувати передбачуваність та відчуття безпеки дитини через дотримання розпорядку дня (наприклад, прийому їжі) і пояснювати можливі зміни заздалегідь, коли це можливо.

👉 Помічати та називати почуття дитини загалом; також батьки повинні говорити про власні почуття.

👉 Часто обіймати дитину, тримати її на колінах і фізично бути поруч, щоб підвищити її відчуття безпеки.
#психологічнапідтримка

# data[].attributes.headline
БАТЬКИ ТА ДІТИ: ГАРМОНІЯ СТОСУНКІВ У РОЗУМІННІ.

# data[].attributes.subject
БАТЬКИ ТА ДІТИ: ГАРМОНІЯ СТОСУНКІВ У РОЗУМІННІ.

# data[].attributes.body
1. Про що поговорити з дитиною

Багато батьків помилково зводять спілкування з дитиною до побутових

моментів і звичних повсякденних ритуалів. Часто можна почути: «А що ти їв у

дитячому садку? А з ким ти дружиш?» Про що ж поговорити з дитиною,

приміром після дитячого садка, щоб розмова була цікавою?

ПРО ЗВУКИ: Які звуки видає трамвай? Які звуки тобі подобаються? А які

дратують? А ти зможеш відтворити звук мікрохвильовки/метро/світлофора?

Позмагаємося, хто краще?

ПРО ПЛАНИ НА МАЙБУТНЄ: Що ти хочеш робити у вихідні? Який

мультфільм ти хотів би подивитися в кінотеатрі? Як ти хочеш, щоб ми

відсвяткували твій день народження? Куди підемо на прогулянку?

ПРО ПОЧУТТЯ: Що робить тебе щасливим? Що тебе засмучує? Чого ти

соромишся? Як ти ставишся до виховательки? А вона до тебе?

ПРО ВПОДОБАННЯ: Що тобі більше подобається: малювати чи будувати

з конструктора? Які казки/мультфільми твої улюблені? Який персонаж тобі

подобається/не подобається? У яку гру ти любиш грати понад усе?

Тем можна обрати чимало. Головне - бажання пізнавати свою дитину!

2. Як навчити дитину слухати й чути вас

Під час розмови з дитиною, аби вона почула й виконала ваше прохання, дотри-

муйтеся кількох простих правил:

 Контролюйте свої емоції. Якщо дитина не звертає на вас уваги, не по-

спішайте підвищувати голос. Продовжуйте говорити спокійним тоном,

але станьте так, щоб дитина добре вас бачила. Не кидайте своїх вимог їй

у спину.

 Будьте послідовними. Якщо чогось вимагаєте від дитини, то й самі

чиніть так само. Окрім того, не допускайте ситуацій, коли ви спочатку

щось забороняєте, а потім дозволяєте.

 Уникайте категоричності й риторичних запитань. Забудьте про «Ні,

отже - ні!» і «Довго мені тобі ще повторювати?». Натомість пояснюйте

дитині, чого ви від неї вимагаєте, чому важливо виконати ваше

прохання.

 Не зводьте конфлікти до ваших монологів. Дайте зрозуміти дитині, що

ви теж її чуєте, а не лише хочете, аби вона чула вас. Проговорюйте

ситуацію, вислуховуйте думку дитини.

 Стежте, щоб усі члени родини дотримувалися встановлених правил.

Так ви уникнете ситуацій, коли дитина когось слухає, а когось ні, бо їй

так зручно.

# data[].attributes.headline
Під час війни діти пот

# data[].attributes.body
Під час війни діти потребують особливого піклування, адже відчувають тривогу, паніку та страх дорослих. Ось декілька рекомендацій, що допоможуть мінімізувати негативний вплив на психіку дітей.

Поради для батьків:

1. Говоріть із дитиною про те, що вона відчуває, обговорюйте емоції.

Поясніть, що страх перед невідомим – це нормально. Можна спілкуватися різними способами: вербально, малюнками або в ігровій формі.

2. Будьте поруч.

Дитина повинна відчувати підтримку. Якщо вас охоплює паніка, то згадайте, що поруч дитина, яка не може оцінити ситуацію. Намагайтеся опанувати себе.

3. Обговоріть можливий план дій і поінформуйте про нього дитину.

Поясніть, чому важливо дотримуватися ваших рекомендацій. Для цього можна використовувати такі фрази: «Так ми будемо в безпеці», «Так я буду спокійним за тебе» тощо.

4. Зробіть щось разом.

Спробуйте почитати чи послухати книги, помалювати, поспівати. У спільній діяльності дитина відчуватиме підтримку.

5. Контролюйте себе.

Самоконтроль допоможе критично мислити, оцінювати ситуацію та вгамовувати паніку.

Пам’ятайте, що в дитини має бути особиста «тривожна валізка» з контактами родичів і знайомих, занотованими медичними даними (група крові, можливі алергічні реакції та стан здоров’я). Одяг малюка має бути підписаним.

# data[].attributes.body
Як і чим заспокоїти дитину у сховищі,

якщо з собою нічого немає...

Зберігайте спокій! У вашої дитини є ви, ваші руки, голос, обійми і голос! Близька людина поруч - це найголовніше.

1. Якщо дозволяє простір зробіть разом з дитиною кілька простих вправ на розтягнення. Під час сильного стресу наші м'язи сильно напружуються. Розтягнення допомагає розслабитися. Зняти не тільки м'язеву напругу, але і психологічну.

2. Зробіть дитині вправу Зірочка. Найкраще її робити, коли дитина лежить у позі зірочки на спині. Якщо це не можливо, то дитина може стояти або сидіти. Потягніть за праву руку, тримаючи за кисть. Тягніть повільно, поступово збільшуючи зусилля. При цьому можна повільно рахувати вголос до 10. Потім аналогічно тягнемо ліву руку. Праву ногу. Ліву ногу. Дві руки одночасно (напрям вгору і трохи в сторони, зберігаючи позу зірочки). Дві ноги разом. Права рука + права рука (дотримуємось напряму). Ліва рука + ліва нога. Ліва рука + права рука (виходить діагональ). Права рука + ліва нога. Вкінці тянемо одночасно всіма руками і ногами (зірочка сяє). Якщо дорослих двоє, то один тягне за руки, інший ща ноги. Якщо дорослий один, то оберіть, наприклад, руки і попросіть, щоб дитина потягнулася кінчиками пальців ніг сама. Останній елемент, коли зірочка сяє, потрібно повторити тричі.

Ця вправа є дуже ефективною, коли дитина відчуває втому, виснаженість, неспокій. Дорослі теж можуть її робити. Тягнутися тоді потрібно самому за описаною схемою. Або попросіть вашу дитину вам допомогти. Дітям подобається бути корисними і пробувати себе у ролі дорослих.

3. Повільно і доволі сильно (але без больових відчуттів) прожмакайте своїми руками кожен пальчик і кожну кінцівку дитини. Натискайте достатньо сильно, щоб дитина отримала глибокі відчуття від м'язів та суглобів. Потім повільно прокрутіть усі рухливі суглоби. Глибокі м'язево-суглобні відчуття допоможуть дитині "заземлитися", відчути себе тут і зараз, відчути своє тіло і контроль над ним.

# data[].attributes.body
Тілесні техніки боротьби зі стресом для дітей

Нехай дитина уявить себе лінивим кошеням. Вона має глибоко позіхнути і потягнутися у різні сторони. Під час таких простих дій тіло напружується ще сильніше, а згодом приходить розслаблення. Для позитивних емоцій можна урізноманітнити гру мурчанням і нявканням.

Стрес може проявлятися у гіперактивності. Замість того, щоб заспокоювати дитину, дайте їй ще більше фізичного навантаження - зробіть разом активну зарядку, потанцюйте, пострибайте. Так само, якщо ви бачите, що дитина тремтить, можете розтерти її, або легенько розтрусити. Після такого штучного підсилення напруги згодом має прийти розслаблення.

Пограйте з дитиною у гру «пиріжок», коли вона виступає тістом, а ви - пекарем. Тісто мнуть, замішують, розкочують, а потім «запікають у духовці» - накривають ковдрою і нагрівають диханням. Під час тривоги від невизначеності перше, що допомагає - відчути межі свого тіла.

При тривожних станах допомагає концентрація на органах чуття. Пограйте з дитиною в гру. Називайте по черзі 3 речі, які ви зараз бачите/чуєте/відчуваєте на смак/запах/дотик.

У ситуаціях зовнішньої напруги, якщо є така можливість, пропонуйте дітям будувати халабуди. Так дитина буде укріплювати хоч і в такий наївний спосіб відчуття безпеки. Окрім того, в кризах може бути корисною можливість побути на самоті.

ВАЖЛИВО Діти дзеркало дорослих: якщо ви бачите, що дитина занадто знервована- варто стабілізувати власний емоційний стан!

Загальні рекомендації для батьків, які живуть у стані напруги та загрозливої ситуації:

Потурбуємось про тіло:

намагайтесь якомога менше змінювати звичний ритм життя дитини;

побільше сну, відпочинку, позитивних вражень;

організуйте можливість дитині для «розрядки» напруги - заняття спортом, танцями, рухливі ігри;

харчування - може бути частим і маленькими порціями, не примушуйте дитину їсти, якщо вона не має апетиту. Харчування може бути легким і корисним (фрукти, овочі, соки);

дитині (і вам також) необхідно (трохи) більше пити (вода, солодкий чай, не відмовляйте дитині у солодкому. Неміцний чай із цукром, цукерка, чашка какао викликають позитивні емоції, почуття безпеки та стимулюють роботу мозку;

не бійтесь зайвий раз обійняти, погладити дитину, потримати її за руку, зробити масаж або покласти руку на плече.Позитивні тілесні контакти дуже корисні для зняття напруги;

теплий душ або ванна також допоможуть зняти зайву напругу.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Що таке ПТСР

Війна в Україні докорінно порушила відчуття безпеки і призвела до стресу, психологічні наслідки якого можуть бути небезпечними для здорового майбутнього і дорослих, і дітей. Пережитий травмуючий досвід може стати причиною розвитку посттравматичного стресового розладу (ПТСР).

ПТСР - це крайня реакція на сильний стресор, що загрожує життю людини. Частота ПТСР саме у момент надзвичайної ситуації низька. Зазвичай ПТСР починає проявлятися приблизно через шість місяців після травмуючої події. Проте, якщо стресор має потужну тривалу у часі дію (наприклад, перебування в окупації, постійні ситуації обстрілів та повітряних тривог тощо), вірогідність швидкого розвитку ПТСР підвищується.

У кого найчастіше проявляється ПТСР

Чому одні люди, потрапивши в ситуацію, пов'язану з наднегативним впливом потужного стресу, з часом починають страждати від ПТСР, тоді як інші - ні? Виділяють три групи факторів, поєднання яких призводить до виникнення ПТСР:

інтенсивність травмуючої події, її тривалість, несподіваність та неконтрольованість;

сила захисних механізмів особистості та наявність соціальної підтримки;

особисті фактори ризику: вік на момент травмуючих подій, наявність травмуючих подій та психічних розладів в попередні періоди життя людини.

Найбільш уразливими є люди у віці до 22 або старше 30 років. Щодо гендерних особливостей науковці зазначають, що у 8% чоловіків та 20% жінок розвивається ПТСР після травмуючих подій. Діти та підлітки так само перебувають у зоні ризику щодо розвитку ПТСР.
Водночас, кожна людина, яку зачепили військові дії, має свої переживання та реакції, що є абсолютно нормальними у відповідь на ненормальну ситуацію.
Важливо пам'ятати: психіка як дорослих, так і особливо дітей та підлітків, має величезні резерви для відновлення і саморегуляції. Завдяки підтримці рідних та, за потреби, психологічної підтримки фахівців, людина може повернутися до норми після травмуючого досвіду. Детальнішу інформацію про це ви знайдете нижче.

Прояви ПТСР

Для того, щоб передчасно не лякати себе різними негативними наслідками пережитих травмуючих подій, необхідно зрозуміти, що визначає наявність у людини ПТСР. Важливо відзначити, що прояви ПТСР можуть зберігатись протягом тривалого часу.

До основних ознак, що визначають наявність ПТСР у дорослих відносять:

напливи нав'язливих спогадів про небезпечні для життя ситуації, учасником яких була людина;

травмуючі сновидіння з кошмарними сценами пережитих подій, порушення сну;

прагнення уникати емоційних навантажень;

невпевненість через страх, і як наслідок - відкладання прийняття рішень, неконтактність з оточуючими;

надмірна втома, дратівливість, депресивні стани, головні болі, нездатність концентрувати увагу на чомусь тощо.

як наслідок всього вищезазначеного - схильність до антисоціальної поведінки (алкоголізація, наркотизація, надмірний цинізм).

Прояви ПТСР у дітей

постійні згадування про пережиті події (нав'язливі спогади, про які дитина може не зізнаватися дорослим), водночас уникнення всього, що нагадує їй про пережите;

емоційне напруження, вияви агресії або ж навпаки - апатичність, депресивність, емоційна відстороненість;

порушення сну, страшні сновидіння, через які дитина прокидається вночі, діти дошкільного та молодшого шкільного віку можуть плакати вночі;

підвищення рівня тривожності, очікування повторення подій;

порушення пам'яті, уваги, здатності вчитися;

постійне відігравання пережитого у грі (для дітей дошкільного та молодшого шкільного віку);

саморуйнівна поведінка (зокрема у підлітків: нанесення самоушкоджень, алкоголізація, наркотизація).

Фази ПТСР

Як і будь-який процес, ПТСР має відповідні фази проходження, і далеко не завжди він утворює незворотні порушення особистості, треба розуміти, що для того, щоб людина "позбулась" ПТСР, необхідно звернутися за допомогою до спеціалістів та не уникати цієї проблеми.

Які ж фази проходить ПТСР:

1. Відчай - гостра тривога без ясного усвідомлення важливості того, що сталося.

2. Заперечення - безсоння, амнезія, заціпеніння, соматичні симптоми.

3. Нав'язливість - вибухові реакції, перепади настрою, хронічний стан гіперзбудливості із порушеннями сну.

4. Опрацювання - розуміння причин травми та горя.

5. Завершення - нові плани на майбутнє.

Що послаблює ризики виникнення ПТСР та сприяє зціленню

Для того, щоб знизити ризики появи ПТСР та сприяти зціленню, якщо ознаки розладу вже є, необхідно:
Для батьків:

психологічно стабілізуватися самим, завдяки нижче описаним крокам. Лише емоційно стабілізувавшись, ми можемо підтримати наших дітей. Водночас важливо пам'ятати, що батьки мають право на емоції. Дітям важливо пояснити, чому ви так реагуєте, але водночас наголосити, що з часом стане легше та ваша родина з цим точно впорається;

налагодити режим дня та повернути, за можливості, частину звичних справ;

заручитися підтримкою близьких - налагодити спілкування зі значущими людьми, якщо це надає вам підтримку та налаштовує на позитив;

включатися у фізичну активність (робити фізичні вправи або щонайменше - гуляти на свіжому повітрі);

обмежити перегляд новин та сортувати інформацію, яку ви отримуєте: обирати лише достовірні канали, які не транслюють кровопролиття та іншого вкрай негативного та негативно емоційно забарвленого контенту;

залучатися до допомоги іншим, адже волонтерування дає величезний ресурс;

звернутися за допомогою до психолога/психотерапевта, який допоможе опанувати техніки емоційної стабілізації себе і близьких та попередити або зупинити розвиток ПТСР.

Для дітей:

забезпечити (відновити) почуття безпеки;

залучати дитину до фізичної активності (фізкультура, танці, регулярні прогулянки на свіжому повітрі тощо);

відновити режим дня, наскільки це можливо (навчання в школі, якщо це доступно; виконання певних завдань; рухова активність; вчасний сон тощо), це надає дітям почуття захищеності, ресурс та надію на повернення до звичайного, мирного життя;

надавати дитині почуття єдності та підтримки (у першу чергу - з боку батьків або осіб, які їх замінюють): дитина має знати, що близькі люди поруч і вони її люблять; важливими тут будуть також безпечний тілесний контакт - обійми з близькими дорослими, тримання за руку тощо;

вислуховувати дитину, коли вона хоче поговорити, отримати відповіді на свої запитання;

дозволити дитині висловлювати свої емоції та почуття (не можна говорити "не згадуй цього" або "забудь про це" - навпаки, важливо надати можливість максимально висловитися та виявити емоції);

пояснювати дитині те, що сталося: правдива інформація, доступними для віку словами, розуміння ситуації в цілому та причин того, що відбулося, є важливою і працює за для зцілення;

залучати дитину до соціальної активності: спілкування з однолітками, волонтерської діяльності в громаді, доступної віку тощо;

скеровувати агресію дитини та формувати здорові поведінкові рамки: попри те, що дитині може бути важко справлятися з емоціями, вона повинна розуміти, що кривдити інших, слабших або тварин - недопустимо;

надати доступ дитині до професійної психологічної/психотерапевтичної допомоги: фахівці підкажуть дитині та батькам, як справлятися з емоціями, як навчитися релаксації, як контролювати негативні спогади тощо, що допоможе попередити або зупинити розвиток ПТСР.

Отож, важливо не нехтувати психічним здоров'ям та, у разі виявлення ознак, що можуть свідчити про посттравматичний стресовий розлад у вас самих, ваших дітей або близьких, негайно звертатися за допомогою до спеціалістів - психологів та психотерапевтів, щоб не допустити тяжких наслідків перенесених подій.

# data[].attributes.attachment_link.title
Що треба знати про посттравматичний стресовий розлад (ПТСР): інформація для батьків

# data[].attributes.attachment_link.description
Війна в Україні докорінно порушила відчуття безпеки і призвела до стресу, психологічні наслідки якого можуть бути небезпечними для здорового майбутнього і дорослих, і дітей. Пережитий травмуючий досвід може стати причиною розвитку посттравматичного стресового розладу (ПТСР). ПТСР - це крайня реакція на сильний стресор, що загрожує життю людини.

# data[].attributes.headline
Гармонія в сім'ї – дорівнює щасливі і здорові діти

# data[].attributes.subject
Гармонія в сім'ї – дорівнює щасливі і здорові діти

# data[].attributes.body
Сім'я – це найважливіший елемент у вихованні здорової, повноцінної людини. Стосунки в родині, виховання дитини допомагає сформувати емоційну складову особистості, що, в свою чергу, стає основою вміння дитини соціалізуватися в соціумі.

Малюк, спостерігаючи за взаєминами батьків, вбирає в себе обстановку в сім'ї, вчиться вибудовувати зразок «дорослих» стосунків. Тому для того, щоб дитина росла щасливою і повноцінно розвивалася, їй важливо бачити щасливих маму і тата, необхідна гармонійна сім'я.

Щастя сім'ї можна побачити по тому, як ставляться один до одного її члени. Коли всім комфортно і весело, є спільні інтереси, проблеми також вирішуються загальними силами.

В щасливій родині діти ростуть здоровими. Якщо вплинути на екологію і спадковість батьки не в силах, то позбавити дитину від стресів або ж максимально зменшити їх вплив на життя малюка можуть всі батьки. Адже поведінка і здоров'я дитини багато в чому залежить від її реакції на сімейні стосунки.

У сім'ї лунають скандали, лайка і крики – і раптом дитина починає скаржитися на погане самопочуття, а може і захворіти. Це психосоматичні прояви. Іншими словами, це проекція душевного стану в фізичний, коли проблеми в емоційній сфері провокують проблеми з роботою організму в цілому, порушуючи його захисні функції.

Діти вчаться життя, копіюючи взаємовідносини батьків в тому числі. Тому часто хвороби і психологічні проблеми в дорослому віці походять родом з дитинства.

Коли дитина часто хворіє, важливо розібратися, чи все в порядку з психологічним кліматом в сім'ї? Коли батьки постійно конфліктують, довго тримають образу один на одного, це негативним чином позначається на здоров'ї малюка. У нього поганий настрій, знижується апетит, погіршується сон, в результаті чого знижуються захисні механізми організму і виникає хвороба. Навіть коли негативу в бік малюка немає, він все одно відчуває, що в сім'ї коїться щось недобре.

Будь-яка сім'я не обходиться без криз. Особливо важко пари переживають критичні періоди між 3 і 7 роками шлюбу. Це пов'язано із згасанням романтичних почуттів, превалюванням побуту, появою дітей. Із закоханої пари вони перетворюються в батьків і не завжди знаходять в собі сили пережити цю трансформацію безболісно і безконфліктно. Важливо прийняти нові ролі, навчитися бути не тільки люблячою парою, але і люблячими батьками.

# data[].attributes.headline
Щоб налагодити

# data[].attributes.body
Щоб налагодити психологічний клімат в родині, важливо дотримуватися деяких рекомендацій:

1. Не потрібно влаштовувати скандал і з'ясовувати відносини, поки дитина не спить. Відкладіть цю розмову, поки малюк не засне. Це допоможе охолонути, заспокоїти емоції, тверезо зважити ситуацію. Обговорюйте тільки ту ситуацію, яка спровокувала конфлікт, тоді ви зможете швидко знайти консенсус і помиритися.

2. Важливо не лаятися біля дитячого ліжечка і не виривати дитини з рук один в одного під час скандалу. Дитина не повинна бачити і чути, як сваряться батьки.

3. Важливо, щоб дитина не відчувала напруженої обстановки в сім'ї, не бачила похмурих і роздратованих батьків. Тому, якими б засмученими або розлюченими ви не були, до дитини потрібно йти тільки з посмішкою і позитивом.

Якщо створювати для дитини умови, які будуть їй комфортні в емоційному плані, можна таким чином і поліпшити здоров'я малюка, адже для нього дуже важливий міцний емоційний зв'язок з батьками. Якщо дати дитині установку на щастя – вона буде рости щасливою і здоровою.

Якщо ж ви не в змозі впоратися зі своїми емоціями самостійно, у вашій родині часто виникають конфлікти і спірні ситуації, звертайтеся до центру «Особливі», де кваліфіковані психологи і психотерапевти допоможуть у вирішенні ваших проблем.

# data[].attributes.headline
Корисні казки для дітей 

# data[].attributes.subject
Корисні казки для дітей 

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
курси онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психолог онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
женственность

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні казки від HoldYou

# data[].attributes.attachment_link.description
Терапевтичні казки, які допоможуть батькам розповісти дітям про складні теми простою та зрозумілою мовою

# data[].attributes.attachment_caption
*Сила слова допомагає подолати стрес*, почуватися краще і вчитися мислити позитивно. Спробуєте? 

# data[].attributes.attachment_link.title
Тренінгове заняття для батьків та дітей (1)

# data[].attributes.attachment_link.title
Війна зумовлює сильний стрес, розчарування,

# data[].attributes.attachment_link.title
Психолог назвала фразу, яку батьки ніколи не повинні говорити маленькій дитині

# data[].attributes.attachment_link.description
Помилки батьків у вихованні дитини потім даватимуться взнаки протягом усього її життя.

# data[].attributes.headline
Правильне виховання ди

# data[].attributes.body
Правильне виховання дитини – відповідальна задача, реальну важливість та складність якої усвідомлюють далеко не усі батьки. Часто вони вдаються до шкідливих прийомів та руйнівних моделей взаємодії з дитиною.

Видання Huffpost наводить думку ліцензованого дитячого терапевта Діни Марголін, яка розповіла про типовий прийом до якого хоча б раз вдавалися більшість батьків, не розуміючи його шкідливості. Йдеться про ситуацію, коли маленька дитина захопилася іграми на дитячому майданчику, на пляжі чи в іншому цікавому місці, а вам вже час йти.

В такій ситуації батьки часто роблять одну помилку – вдаються до провокації: дитині, яка все ніяк не награється, говорять "Я йду. Прощавай!" і справді починають іти геть. Зрештою, коли малюк помічає, що мати чи батько вже відійшли на певну відстань, він стрімголов біжить доганяти, боячись бути покинутим.Цей підхід працює з маленькими дітьми, які більше бояться залишитися без догляду батьків, і які ще не навчилися читати блеф. І саме на маленьких дітей він справляє найбільш руйнівний вплив.

Як би не було спокусливо повернутися до дитини спиною та зробити вигляд, що ви її залишаєте напризволяще, експерт рекомендує цього не робити. Стратегія "працює", тому що дитині справді стає страшно, і тому це дає очікувану реакцію: дитина реагує та біжить до батьків.Коли ви "надсилаєте повідомлення" дитині, що можете покинути її у разі непослуху, це може підірвати віру вашої дитини в те, що батьки справді нею дорожать. Це підриває саму основу стосунків між батьками та дитиною.

Експерти зауважують, що для дитини важливо вірити, що за будь-яких обставин вона може розраховувати на допомогу батьків. Забравши у дитини цю віру, батьки показують, що їхня любов і піклування є досить умовними. Своєю чергою це призводить до низької самооцінки дитини та формує у неї шаблон поведінки "слухняність заради любові", який може стати проблемою в дорослому житті.

# data[].attributes.headline
Як батькам вбе

# data[].attributes.body
Як батькам вберегти дітей від психологічної травми під час війни: поради

# data[].attributes.headline
Як батькам вбе

# data[].attributes.body
Як батькам вберегти дітей від психологічної травми під час війни: поради