# data[].attributes.body
Som inspiration til forberedelse til dagens emne jeg læste den artikel: https://dsr.dk/fag-og-udvikling/sygeplejersken/arkiv/fag-forskning-argang-2021-nr-3/inddrag-altid-kroniske-smertepatienters-bio-psyko-sociale-forhold/ som handler om kroniske smertepatienters og forhold mellem faglige personel til dem. Det mest trist for mig var sætning om "...mange steder fortsat efter en overvejende biologisk sygdomsmodel, hvor sundhedspersonalet primært fokuserer på patientens fysiske symptomer frem for det hele menneske." At det er stadig oplevelse af patienter af lægen/ sgpl fokusere kun på fysiske smerter i stedet at fokusere på andre faktorer ( psykisk, social, åndelig ).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De er ofte usynlige, men langt fra sjældne. Flere end hver femte voksne dansker (1) lever med kroniske smerter, som kan medføre store personlige, sundhedsmæssige og samfundsøkonomiske omkostninger.

Det er 55-årige Jesper Meinert et eksempel på. For bare seks år siden var han en aktiv familiefar med gang i både karriere og privatliv. Men slidgigt og efterfølgende operationer i begge knæ har som beskrevet i Sygeplejersken nr. 10/2021 (udsendt med dette nummer af Fag&Forskning) resulteret i kroniske smerter, hvilket bl.a. kostede ham job og ægteskab.

"Nu kan jeg se, at smerterne gjorde mig til en lidt gammel og sur mand - knapt så sød og hyggelig at være sammen med. Jeg rejste meget dengang og var helt smadret, når jeg kom hjem. Jeg havde ingen kræfter til at tage mig af hus og børn, som min daværende kone havde været alene om en hel uge," fortæller han.

Et par år efter sin første knæoperation blev han pga. vedvarende smerter henvist til Tværfagligt Smertecenter på Sjællands Universitetshospital Køge. Han fortæller, at især holdforløbene med andre kroniske smertepatienter faciliteret af en sygeplejerske, fysioterapeut og psykolog har gjort en stor forskel for ham. Her mødtes han med ligesindede og delte erfaringer, glæder og sorger. Hans forståelse for egen situation er blevet bedre, og han har fået redskaber til at leve et godt liv med smerterne som fast følgesvend.

Systemet gør patienter mere syge

Og netop den tværfaglige tilgang med fokus på både (medicinsk) behandling og patientens bio-psyko-sociale forhold er vejen frem, når sygeplejersker skal være med til at opspore og behandle patienter med kroniske smerter (2,3,4). Det fastslår Carrinna A. Hansen, som er en af landets førende sygeplejeforskere på området.

Men denne tilgang er desværre ikke udbredt overalt i det danske sundhedsvæsen, fortsætter forskeren, hvis interesse for patienter med kroniske smerter blev vakt under sygeplejestudiet. Her skrev hun en case-opgave vedr. en neurokirurgisk patient med en svær spondylolistese-problematik (hvirvel-buedefekt i rygsøjlen med glidning af ryghvirvlen), som bl.a. medførte gentagne operationer. Som nyuddannet sygeplejerske arbejdede hun på neurokirurgisk afdeling, siden som hjemmesygeplejerske, klinisk udviklingssygeplejerske inden for det medicinske område og forskningsansvarlig sygeplejerske i neuro-anæstesiologisk klinik på Rigshospitalet.

"Jeg har altid brændt for de "svage" patienter, som kan have tendens til at blive stigmatiseret og kan have svært ved at blive forstået og mødt som de mennesker, de er. Da jeg arbejdede med min ph.d. om livet med osteoporose, fandt jeg bl.a., at mange ofte har en for- men også eksisterende historie omkring kroniske smerteproblematikker. Og det gjorde mig mere og mere optaget af inddragelse af både patienten selv og dennes pårørende som en del af sundhedsvæsenets hjælp til patientens egenhåndtering," siger hun.

Ifølge Carrinna A. Hansen arbejdes der dog mange steder fortsat efter en overvejende biologisk sygdomsmodel, hvor sundhedspersonalet primært fokuserer på patientens fysiske symptomer frem for det hele menneske.

"Forskning tyder på, at vores system også kan være med til at sygeliggøre og "kronificere" de her patienter (1,5). Vi har opbygget et system, hvor der i lang tid primært fokuseres på den fysiske årsag til smerten, som vi så prøver at behandle medicinsk og/eller kirurgisk. Vi glemmer tit det hele menneske og dermed også den bio-psyko-sociale tilgang," siger hun og tilføjer:

"Derved overser vi, at nogle smertepatienter f.eks. er socialt belastede, ensomme eller midt i en skilsmisse, hvilket også påvirker patienternes smerteoplevelse og mestringsevne. Det lægger vores behandlingssystem ikke umiddelbart op til at inddrage, før vi har konkluderet, at patienten er kronisk syg, og nogle andre må tage over. For mig er det oplagt at tænke, at man som patient kan blive mere syg af ikke at blive set som et helt menneske."

Basal smertefaglig viden vigtig

Ikke alle patienter med kroniske smerter kan eller skal, som Jesper Meinert, tilknyttes en af landets 11 offentlige smerteklinikker. Flertallet behandles i dag i primær sektor, men behandlingen kan som beskrevet ovenfor blive bedre, og her har sygeplejersker i f.eks. almen praksis og hjemmesygeplejen centrale roller, mener Carrinna A. Hansen.

Det er Nina Bache, afdelingssygeplejerske ved Tværfagligt Smertecenter Sjællands Universitetshospital Køge, enig i:

"De patienter, vi ser i smertecentret, har ofte en lang historie og et langt udredningsforløb bag sig med diffuse smerter, operationer og genoperationer. De har haft mange kontakter med sygeplejersker og andre sundhedsprofessionelle på deres vej gennem sundhedsvæsenet. Og jeg er overbevist om, at flere kunne have fået kvalificeret hjælp tidligere," siger hun, men tilføjer:

"Det kræver, at bl.a. sygeplejerskerne som minimum har en basal smertefaglig viden, hvilket desværre ikke altid er tilfældet. Det er et komplekst felt, og det kan være skræmmende for både sygeplejersker og andre faggrupper," siger Nina Bache og refererer også til, at smerter og smertebehandling ikke er et selvstændigt eksamensfag på hverken lægestudiet, sygeplejestudiet eller fysioterapeutuddannelsen.
Nina Baches interesse for patienter med kroniske smerter begyndte under hendes elevtid, hvor hun skrev opgave om en patient med polio, som var blevet opereret 17 gange i sit knæ.

"Patienten havde udtalte smerter, hvilket udfordrede personalet. Det gjorde stort indtryk," husker hun.

Som nyuddannet sygeplejerske arbejdede hun i psykiatrien, herefter på infektionsmedicinsk afdeling og siden som intensivsygeplejerske - hele tiden med en underliggende interesse for smerter og smertebehandling. Og da hun på et tidspunkt var på kursus i smertebehandling med en underviser fra et tværfagligt smertecenter, vidste hun, at det var den vej, hun skulle gå:

"I psykiatrien var vi enormt gode til at arbejde tværfagligt, hvilket jeg undrede mig over ikke var mere udbredt i somatikken. Jeg er også meget interesseret i pårørendeinddragelse, og det hele går op i en højere enhed, når man sætter ind med tværfaglig smertebehandling."

I denne Trialog har Fag&Forskning interviewet Carrinna A. Hansen og Nina Bache om den nyeste evidens og viden inden for kroniske smerter. På de følgende sider kan du læse mere om kroniske smerter, og hvordan du bedst identificerer, møder og behandler patienter med kroniske smerter.

Carrinna A. Hansen

Christina Sommer
Journalist

Fag&Forskning

Nina Bache

Trialog: Kroniske smerter Læs i denne Trialog:

# data[].attributes.attachment_link.description
Patienter med kroniske smerter får sjældent den hjælp, de har brug for, i tide. Det skyldes bl.a., at sundhedsvæsenet mange steder fortsat har en overvejende biologisk tilgang til sygdom og behandling, siger sygeplejeforsker. Tværfaglige indsatser og patientens bio-psyko-sociale forhold skal i spil langt tidligere - med sygeplejersker i afgørende roller.

# data[].attributes.body
Som dagens emne har vi fokuseret på totalsmertemodellen. Vi har set dokumentar film som handlede om en ung kvinde Sølveig med kroniske smerter som var en virkelig kompleks eksempel på at udføre den skala / skema. Hendes problematikker var omkring det hele. Det har givet en virkelig godt mening at vi kunne diskutere i gruppen om vores refleksioner ift.det som vi har set / hørt i film. I min optik det er virkelig vigtig, at vi skal se borger / patient som klager over smerte som en hel person, at det er ikke altid kun fysiske smerter som kæmpe det med. Jeg er ked af det, at sige, at jeg oplevede på mine oplæringssted, eller hos egen lægen, at desværre det er stadig at fokus er kun på en problemstilling, fordi det kræver extra arbejde, tid og ressourcer til at lave udredning for patient med helhedsorienteret tilgang.

# data[].attributes.body
Filmen efterleder men en dyb refleksion over både mental sundhed ( skizofreni hos Rain) og relationer, der opstår i filmen ( hvad var i virkeligheden og hvad var illusion). Vi kan se filmen fra Rains perspektiv og hendes point of view hvordan er når man lever med sygdom, vi har indblik i hendes hallucinationer, stemme som hun høre som skabe en mere forståelse for hendes lidelse og liv i lidt anderledes virkeligheden som kan være svært og umuligt at forklare for andre. Filmen viser også svært relationer mellem far og selv Rain, hvordan omsorg, kærlighed og sikkerhed kan komme hurtig til frustrationer og frygt. Filmen er fokuseret også på stigmatisering de mennesker som har psykisk sygdom, at andre isolere sig fra dem og hvor er nemt til at sætte " lappen på" ( situation med Rains veninde ).

# data[].attributes.headline
gruppearbejde: Patrycja, Jasmina, Ewa, Susan

# data[].attributes.subject
gruppearbejde: Patrycja, Jasmina, Ewa, Susan

# data[].attributes.body
gruppearbejde: Jasmina, Patrycja, Ewa, Susan

# data[].attributes.attachment_link.description
“If you always do what you’ve always done, you’ll always get what you’ve always got.”

# data[].attributes.headline
gruppearbejde: Patrycja, Jasmina, Ewa, Susan

# data[].attributes.subject
gruppearbejde: Patrycja, Jasmina, Ewa, Susan

# data[].attributes.body
spørgeskema

# data[].attributes.body
Jeg synes, at dagen gik stille med opgaver som vi kunne gå dybbe ind. Det var rart, at har individuel opgave om borger fra oplæring som kan komme også andre refleksioner som man kiggede ikke fra den vinkel da man var på oplæring dengang eller finde svar som var undrende fordi på denne tidspunkt havde vi ikke den viden som nu. Den anden opgave var gruppearbejde med case som i min optik gik virkelig godt, vi fik faglig snak om case og hvordan kan vi anvende vores rollle som SSA til forskellige problemstilling hos som kompleks borger hvor smerter er konstant og man skal finde den passende helhedsorienteret tilgang som skal have mening for borger.

# data[].attributes.body
Mine personlige forventninger var lidt anederledes end det som jeg har oplevet.

Lejring - det tænker jeg var det rart at vi fik muligheder, at afprøve forskellige former at lejre borger til at mindske smerte. Det var også fint, at vi arbejdede i grupper hvor kommer forskellige ideer, dialoger og vi udvekslede vores erfaringer. Jeg savner bare, at det var kun kort tid til den praksis.

Mindfulness - for meget unødvendig teori ift øvelser som kan bruges i fremtiden.

# data[].attributes.body
1. Refleksion over Social Smerte: Efter at have set filmen

og deltaget i diskussioner, beskriv, hvordan din forståelse af

social smerte har udviklet sig. Hvilke aspekter af social smerte

fandt du mest indsigtsfulde, og hvorfor?

Det mest indsigtsfulde for mig var i filmen var den alkoholmisbrug dame ( Tina ?) mødte med sin søster og hvordan den situation påvirkede hende. Selvfølgelig kender vi ikke deres historie men man kan tydeligt se at de begge to kan ikke oprette igen den familiebånd. Tinas rolle som søster og moster er ikke eksistereret og de kan ikke opbygge dens sociale liv. Det kan skabe en ondt cirkel for hende hvor måske det følelse efter møde kan føre til mere alkoholmisbrug. Måske hun kan reflektere over sit liv og hvordan er den påvirket. Jeg synes personlig, at hun og de andre i filmen er nok heldige, at de fik den ordentligt behandling, pleje af omsorgsfulde mennesker og huset hvor kan de bo uden at blive stigmatisering, fordi ærlig de ligner hinanden i mindre eller større grad alle er misbrug så på den måde kan være måske nemmere for dem at de har sin netværk nu hvor de kan ikke skamme sig.

2. Perspektivering: Hvordan kan du bruge denne viden i din fremtidige professionelle rolle? Er der nogle områder, du føler, du har brug for yderligere uddannelse eller praksis i?

Jerg ved ikke, at jeg kunne arbejde til hverdag med misbruge folk, fordi det kræver meget tålmodighed, empati og forståelse og det er jeg bekymret om, at jeg kan fortolke dem.. Jeg kender ikke deres livshistorie eller hvorfor deres liv var sådan, men nogle af dem har selv valgt sådan vej og det kunne være svært for mig at acceptere det fordi den behandling koster samfund mange penge og det penge kan bruges til måske nogle som har virkelig brug for det... Derfor synes jeg, at i den her præcis område vil jeg deltage i noget kursus. Men som for hver eneste borger vil jeg give dem den helhedsorienteret tilgang for at hjælpe bedst muligt hvordan kunne jeg.

# data[].attributes.headline
gruppearbejde : Jasmina, Ewa, Susan, Patrycja

# data[].attributes.subject
gruppearbejde : Jasmina, Ewa, Susan, Patrycja

# data[].attributes.body
Vi brugte de dage for at lave vores case opgave klar og udarbejdet produkt. Vores gruppedynamik var virkelig godt og alle var inkluderet i proces. Vi er alle enig om, at vores produkt ser ud som vi har forventet og vi gik dyb omkring emne. Der fik vi også masse faglige dialoger omkring de, samt udvekslet erfaringer som har givet en jo mere viden for alle os.