# data[].attributes.headline
Učenica generacije na primanju kod gradonačelnika

# data[].attributes.subject
Učenica generacije na primanju kod gradonačelnika

# data[].attributes.body
Po završetku školske godine u Salonu Grada Rijeke održan je tradicionalni prijem učenika generacije riječkih škola.

Predstavnica Osnovne škole Srdoči bila je učenica 8.b razreda Nika Krculić koja se istaknula iznimnim školskim i sportskim uspjesima te aktivnim sudjelovanjem u društvenom i kulturnom životu škole.

Od gradonačelnika Marka Filipovića, koji je učenicima generacije svih riječkih osnovnih škola uputio riječi dobrodošlice i čestitke, učenici su dobili i prigodne poklone. Prijemu su također prisustvovale zamjenica gradonačelnika Sandra Krpan i pročelnica Odjela za odgoj i školstvo Sanda Sušanj.

Vrijedi istaknuti i ostale kandidate za učenike generacije OŠ Srdoči koji su se također istaknuli svojim rezultatima. To su: Karlo Kuzma (8.a), Dan Roviš (8.b), Maja Pogač (8.b), Maja Lušić (8.b) i Leona Čizmarević (8.c).

Svim kandidatima, a posebno Niki, od srca čestitamo!

# data[].attributes.body
Učenici 4. d razreda sa svojom učiteljicom Marijom Jurin sudjelovali su i ove godine u projektu
popularizacije čitanja „Čitanje pod krošnjama“. Od prvog pa sve do četvrtog razreda učenici i
razrednica zadnji dan nastave borave u parku ispred Župne kuće. Nakon što svi pronađu svoje mjesto
u hladu autohtonih stabala primorskog hrasta, lovora i maslina zadatak je oslobodili svoja stopala i
hodati po rosom osvježenoj travi. Nakon jutarnje tjelovježbe i kratke molitve učenika koji pohađaju
nastavu RKT vjeronauka uzimaju knjige u ručice i čitaju stihove, pjesme, priče…hrvatskih književnica i
književnika.
Vježba se tu i javni nastup, čitanje pred publikom (zainteresirani prolaznici).
Ne nedostaje ni igre niti hrane i pića. Uvijek imaju i proslave rođendana, a ove godine i iz slatkiša The
Fortune Cookie su čitali lijepe poruke na engleskom jeziku.
Projekt „Čitanje pod krošnjama“ nastavit će nove generacije, nadamo se u našem školskom vrtu pod
krošnjama maslina, smokava i murva.

# data[].attributes.body
Učenik Ivan Terzić (6.a) jedini je predstavljao našu školu na Županijskom natjecanju iz geografije koje je održano 7. ožujka 2022. u OŠ Kozala i osvojio 9. mjesto. Mentorica mu je bila Andrea Fućak Petelinc. Učeniku i mentorici čestitamo na uspjehu!

# data[].attributes.body
U okviru nastave Engleskog jezika u sedmim razredima nastali su i brojni zanimljivi video uradci na temu ekologije. Donosimo vam jedan od uspjelijih radova. Autorica je Maša Šverko, a mentorica profesorica Ivana Barbalić.

# data[].attributes.body
Učenici 2. d razreda sa svojom učiteljicom Vedranom Stanić sudjelovali su u projektu Naša mala knjižnica. Zajedno smo pročitali nekoliko naslova, no učenici su čitali i sami te smo naslove pročitanih djela upisivali u vagončiće našeg čitalačkog vlaka. U 2. d razredu vlakovođa je bio Vito Berić koji je pročitao najviše knjiga i slikovnica. Zbog toga je i jedini nagrađeni pojedinac u projektu te su mu poštom stigle dvije lijepe knjige.

# data[].attributes.body
Na ovogodišnjem natječaju "Čakavčići pul Ronjgi" rad Lare Košute iz 5.b razreda „Da barem moren“ nagrađen je 1. mjestom. Mentorica joj je bila školska knjižničarka.

Da baren…

Da baren moren letet,
Po nebu plovit,
po oblakih skakat
ili zvezdami ćakulat.

Da baren moren plivat va oblakih
i z Misecon i Suncen povedat
dokla j dan:
to mi se čini kod san!

Da baren saki put kad je zima,
baren jedanput pade snig,
da se na njemu moren igrat.

Da baren sako jutro i večer dojde Majke Božje pas
i da nestane sa žalost okol nas.

Aš kad zapren oči se j to zamislet lahko
pa zač onda ne bi bilo
i zasprave tako?!

# data[].attributes.body
Rad učenice Paole Katunar koji se plasirao na županijsku razinu natjecanja Europa u školi mentorirala je učiteljica Gordana Vukić.

Avantura lijene pčelice Ele

Pčelica Ela je obična pčelica koja neobično jako voli spavati. Ela ne voli budilice niti jutra i svaki put nađe način kako izbjeći jutarnji posao i kako duže ostati spavati.

Jednoga jutra kada su ostale pčelice već oprašivale jaglace na cvjetnoj livadi, Ela se tek spremala krenuti na posao. Iako je s grupom izašla iz košnice, skrenula je s puta, zavukla se pod gljivu i zaspala. Kada se probudila, vidjela je ose, inače prijateljice pčela, kako se motaju oko pčelinje košnice. Na cvjetnoj livadi vidjela je i medvjeđe stope, ali se nije previše osvrtala. Ipak je kasnila na posao. Popodne kada su se pčele vratile u košnicu, vidjele su da nema meda. Ela je optužila ose da su im ukrale med. Pčelinja družina, iako bez meda, nije vjerovala Eli i ismijavala ju je jer Ela voli napuhivati priče i izmišljati stvari. Nakon nekog vremena Eli je već bilo dosta i odlučila je svima dokazati da je u pravu i da govori istinu.

Pavle, mladi trut i Elin veliki prijatelj, vjerovao je Eli. Krađa meda ipak je previše ozbiljna stvar da bi Ela izmislila priču. Rano ujutro, dok su svi spavali, Ela i Pavle krenuli su tražiti ose. Tada su prvi put lijena pčelica i mladi trut vidjeli zoru, buđenje sunca i upoznali mnoge noćne i ranojutarnje životinje. Eli i Pavlu u potrazi za istinom pridružili su se i balegar Bobi, krijesnica Kristina te puževi golaći Patrik i Pero. Sada šesteročlana družina u potrazi za medom nije bila brza. Ipak su puževi dio grupe. U četiri dana i tri noći uspjeli su pretražiti livadu, močvaru i doći do šume. Na rubu šume, na visokom stablu lipe, našli su osinje gnijezdo. Skupivši hrabrost, Ela i njezina družina stali su pred ose i zahtijevali da im vrate med. Zbunjenim osama i njihovom poglavaru osi Olafu najprije ništa nije bilo jasno. Kakav med, o čemu Ela govori?! Nakon što je Ela rekla kada ih je i gdje vidjela, ispričali su joj kako su u to vrijeme letjeli blizu košnice i kako su ondje vidjeli mladog medvjeda Marina s medom. Otišli su provjeriti što radi, ali nisu vidjeli pčele u blizini košnice. Sada je i Eli bilo jasno! Pa vidjela je i ona medvjeđe stope na livadi. Medvjed Marin, taj drski kradljivac meda!

Ela, njezina šesteročlana družina i četa osa s predvodnikom Olafom tada su krenuli prema Marinovom brlogu. Nakon kratke borbe i nekoliko uboda u Marinov nos, Ela i njezina družina uzeli su natrag pčelinji med i vratili ga u košnicu. Medo Marin otečenoga nosa više neće krasti med.

Ela, ona je otkrila ljepotu jutra, upoznala nove prijatelje, ali i naučila da nikada ne smije lagati jer joj inače prijatelji neće vjerovati ni kada govori istinu. Naučila je i da ne treba osuditi nikoga prije nego što ima dokaze, ali i da s prijateljima treba najprije razgovarati. Naučila je i da zajedno s prijateljima može sve, čak i boriti se protiv jačih i većih.

Paola Katunar, Rijeka, ožujak 2022.

# data[].attributes.body
Pčelica Medena

Moje ime je pečelica Medena. Ja sam jedina životinja na svijetu koja ima pet očiju, imam četiri krila zbog kojih sam jako brza, tri para nogu te na tijelu imam crno – žute prugice. Nije da se hvalim, ali ja spadam u najpoznatiju vrstu pčela, pčelu medaricu, jedinu vrstu pčela koja uveseljava ljude svojim slakim darom – medom!  Dopustite mi da vas provedem kroz svoj kratki ali slatki život.

Ja ne živim sama, ja živim u zajednici sa još puno pčela. Sama ne bi preživjela.  Ima nas više vrsta, matica, trut i radilica. Ja sam radilica. Najvažnija je naša kraljica, matica. Svaka od nas pčela ima svoj posao kojem se jako veselimo. Ja već od trećeg dana rođenja, počinjem marljivo raditi, prvo čistim saće i košnice,  onda hranim prvo starije, a poslije i mlađe ličinke. Tek nakon osamnaestog dana prvi put mogu izaći iz košnice i upoznati svijet.  U mom roju ima nas jako puno, oko 70 000 i sve to zahvaljujući našem pčelaru Marku koji nam je napravio jako velike košnice. On se o nama brine i vozi nas na livade pune prekrasnih cvjetova. Jako se veselim svakom putovanju jer znam da ću na svakoj livadi uživati u novim okusima i mirisima i bezbrižnom letu.  Sa svakog putovanja donesem neki novi nektar i tako nastaju i razne vrste meda, cvjetni, bagremov, lipin, livadni...Neki misle da je moj posao težak, ali za mene je to pravi užitak. Na mom poslu nikad nije dosadno, stalno letim od cvijeta do cvijeta skupljajući nektar. Sigurno se pitate kako tako malena pčela prenosi nektar. E, mi pčele vam imamo na nogama malenu košaricu u koju spremamo nektar.  Kada ga imam dovoljno odnesem ga u košnicu i tako radim sve iznova dok ne padne mrak. Moj  život i nije baš uvijek med i mlijeko. Djeca, a i neki odrasli me se boje jer misle da ću ih ubosti, no oni ne znaju da ja to radim samo da bih se obranila i ne znaju da ako ih ubodem moj se život  završava. Kad bi smao znali kako sam radosna kad moj med dospije u njihov čaj ili na kruh nikada ne bi mlatili novinama i pokušali me ubiti. Najviše volim kada vidim  dječicu koja radosno jedu i uživaju u medu koji smo ja i moje prijateljice napravila.

Ponosna sam na to da sam baš pčela medarica koja usrećuje milijune ljudi diljem svijeta svojim medom. Možda se ti i ja jednoga dana sretnemo na nekoj lijepoj cvjetnoj  livadi, i molim te,  nemoj me se bojati, uživaj kao i ja u ljepoti mirisa a ja ću te nagraditi najslađim darom – mojim medom!

Šimun Bašković, 4.b

# data[].attributes.body
„Čuvajmo Zemlju i prirodu na njoj, jer ih nismo naslijedili od
svojih djedova i očeva, nego smo ih posudili od svojih
potomaka.”
Poglavica Bik Koji Sjedi

Aktivnostima naših učenika unutar Eko skupine uz nastavu premeta priroda i društvo, priroda i biologija, trudili smo se ove nastavne godine osvijestiti poruku kojom smo započeli ovaj tekst. Početkom godine dobili smo velikodušnu donaciju kamiona tla.  Učenici su vrijedno rasporedili tlo ravnomjerno na nekoliko lokacija na zapadnoj strani školskog dvorišta. Iskoristili smo priliku te se prijavili na 3. Nacionalnu Kampanju sadnje stabala u Republici Hrvatskoj koju organizira udruga „Zasadi stablo, ne budi panj“ i tvrtka AlteRi d.o.o.. U sklopu projekta dobili smo za sađenje i na brigu tri sadnice starih sorti šljiva koje su naši učenici posadili. Svi smo s guštom zaprljali ruke i pokoje tenisice.

Budućim učenicima naše škole, ali i cijelom naselju u nasljeđe smo ostavili biljke koje će nam u godinama koje slijede zrak ispunjavati kisikom, a trbuhe slatkim plodovima.

Učiteljice Marija Jurin i Josipa Žic

# data[].attributes.body
Danas su mnogi portali puni zavaravajućih naslova i oglašavanja, odnosno clickbaitova. Oni svojim šokantnim naslovima privlače znatiželju nas čitatelja, a ustvari iza takvih naslova se često kriju bezvrijedni sadržaji. Nažalost, to je svjesna prevara na koju mi često „padnemo“. Zašto se uopće portali koriste clickbaitovima? Koja im je svrha?

To je jedan od načina kako mediji pokušavaju podići posjete na svojim web stranicama. On je dizajniran da potakne korisnika da klikne na neku određenu stranicu, jer pomoću toga dolaze do svog konačnog cilja, a to je zarada. Zanimljivo je da se iza takvih zavaravajućih naslova kriju tekstovi koji nemaju veze s onim što mi čitatelji očekujemo, i to su obično objave koje nemaju nikakvu novinarsku vrijednost, te novinari takvih tekstova često nisu potpisani kao autori. Najčešći clickbait naslovi su „ Ovo će vas šokirati“, „ Nećete vjerovati“, „ Ovo morate svakako vidjeti“ itd.  To su veliki mamci, a nismo ni svjesni s koliko se clickbaitova svaki dan na Internetu susrećemo, gotovo ih je nemoguće izbjeći. Clickbaitovi imaju negativne posljedice, jer se čitatelji često osjećaju naivnim i prevarenim za informacije za koje zapravo ništa nisu dobili. Tako portali gube na vjernosti svojih čitatelja.

Svrha clickbaitova je privući što više posjetitelja na portal, i tako ostvariti svoju zaradu. Međutim, takav način privlačenja čitatelja koji na kraju ostaju nezadovoljni informacijama koje su dobili , često ima negativne posljedice – gubitak tih čitatelja. Trebalo bi ustvari uspostaviti ravnotežu između naslova clickbaitova i sadržaja koje nude.

Petra Brlas   7.B

# data[].attributes.body
Srijeda je. Najbolji dan u tjednu.Imamo samo četiri sata. Dojam kvari blok sat povijesti. Ali vjerujte mi, gore od blok sata povijesti je učenje povijesti. To traje puno, puno duže.

Učitelj priča o sumerskim bogovima, zaštitnicima njihovih gradova država. U razredu je tišina. Tema je čak i zanimljiva. Sumerski bogovi bili su prave mustre. Ženili su se, imali su djecu, varali su i osvećivali su se, a uživali su u velikom bogastvu. Gdje je tu pravda?! Kada ja nešto krivo napravim ili slažem, budem kažnjen. Uglavnom, tih bogova je bilo jako puno i već se sad pitam kako ću ih sve popamtiti.

„A tko je zaštitnik grada Rijeke?“ upita učitelj.

„Marko Filipović!“ uskliknu ja slavodobitno.

Učitelj me u nevjerici pogleda i okrenu očima. U razredu je na trenutak zavladala tišina, a onda se provali gromoglasan smijeh. Eto, i povijest može biti zanimljiva.

Naravno da je moja mama saznala za moju provalu i prije nego sam došao kući. Danas više ništa ne možeš sakriti. Bolje mi je da se hvatam učenja povijesti jer mi u suprotnom ni Sv. Vid neće pomoći.

Fran Soldatić, 5.d

# data[].attributes.body
U vrijeme suše ja sam duboko,

tek kad padne kiša, vidi me ljudsko oko.

Drago mi nije kad čovjek u mene deterdžente lije,

to bih htjela promijeniti što prije.

Ne volim kad ljudi u prirodu bacaju smeće,

ulja, boce i plastične vreće!

Tada otrovi u dubinu zemlje prodiru

i ulaze pod zemlju gdje rijeke poniru.

Podzemna rijeka sam ja,

to neka svatko zna.

Volim kad je priroda čista,

kad od Sunca cijela blista.

Čuvajte vode

jer čiste vode svima gode!

Lea Tijan, 5.b

# data[].attributes.body
Uvijek sam volio čitati,

čak i kao mali.

Moja prva knjiga

bila je kao u šali.

U njoj se školski ravnatelj

puckanjem prsta

u superjunaka pretvori -

smiješna je to vrsta.

Kapetan Gaćeša zove se on

kako bi vas spasio,

povisite ton.

Dvanaest epizoda

pročitao sam ja,

no tužan sam

jer nema više tiskanja.

On je vrlo smiješan lik,

ali je isto totalno šik.

Njegove zgode i nezgode

pravi su hit,

za uspješno čitanje, to je bit.

Mauro Sakić, 5. b

# data[].attributes.body
U središtu neistraženog golemog oceana nalazio se otok. Najveći ocean od svih zvao se Nebo, a taj otok bio je bolji i veći od bilo kojega drugog na Zemlji. Otok o kojem ću vam pričati nije običan otok, kao što sam već rekla, posebniji je od drugih i zove se Nebeska šuma.

O, da, čarobniji i čudesniji nego što mislite. U Nebeskoj šumi nije samo jedna vrsta šume kao što ste vi naviknuli. Ondje su gotovo sve vrste šuma. Ali najčudesnija stvar od svih jest ta što svaki dio otoka zauzima jedno godišnje doba. Najveći dio zauzimaju proljeće i ljeto, a manji dio jesen i zima. Obožavam taj otok. Ali postoji jedna caka – ne smijete sjeći stabla, osim ako vam nije nužno. Isto tako, ne smijete uznemiravati životinje jer ako, primjerice, uznemirite djetlića, on će se ograditi lišćem i uz pomoć stabla razviti grane oko sebe. Slično se događa i s drugim životinjama. Postoji jedna stvar koju vam sa sigurnošću mogu reći - i ja sam sama dijelom toga svega jer sam životinja, no ako želim, mogu se pretvoriti u nju, no uglavnom sam pola čovjek, pola životinja. Pomažem održavati otok sigurnim i nezamijećenim, očuvanim, zaštićenim.

No postoji jedan problem, nemam prijatelje koji bi mogli donijeti još čuda i magije na otok. Jedine kuće koje su bile na otoku jesu kućice na stablu, a bilo ih je dovoljno da se unutra nasele moji prijatelj. Moji su se prijatelji sakrili jer su strahovali da će ljudi uništiti otok svojom nebrigom za prirodu. Teško ih je pronaći, čak i uz svu čaroliju. Trebali su mi prijatelji kako bismo zajedno održavali ovaj predivan otok. Bez nas on je spavao dubokim snom i bio ,,mrtav''.

Znala sam da nešto moram učiniti. Odlučila sam potražiti svoje prijatelje. Prvo sam pronašla Lea koji se vješto sakrio u dolini. Nakon njega tražila sam uporno Teu koju sam pronašla među pingvinima. Doru nije bilo lako razotkriti jer se popela nama iznad glava. Okupili smo se i  dogovorili kako ćemo se brinuti o otoku. Leo će biti zadužen za ljeto, Dora za jesen, ja za proljeće, a Tea za zimu. Nakon toga rasprostrli smo se diljem otoka i upoznavali nove vrste, stvarali ih i svim bićima davali magiju kako bi sve bilo čarobno, čudesno. Otok je bujao i svi smo bili zadovoljni. Ipak, stalno sam razmišljala o tome kako bi nam dobro došao još jedan prijatelj. U početku su se nećkali, ali su na kraju pristali.

Pogodi tko je peti prijatelj? Ti, naravno.

Lara Košuta, 5. a

# data[].attributes.body
Djeca oduvijek gledaju odrasle kao da su nadnaravna bića i od njih upijaju kao spužve njihovo ponašanje te se u svojoj odrasloj dobi snalaze kao i oni.

Svi klinci vole svoje roditelje do Mjeseca, zapravo do Neptuna i nazad te bi napravili sve za njih, ali i očekuju da im roditelji uzvrate tu bezuvjetnu ljubav. Neka djeca su toliko voljena da su razmažena do boli i stalno očekuju da netko drugi radi sve za njih.

S druge pak strane postoje djeca koja su neželjena i nevoljena pa moraju živjeti u domovima za nezbrinutu djecu te mole za malo pažnje i priželjkuju ljubav koju nikad nisu imali. Glavno je pitanje: „Zašto?“ Odrasli pri nekim ozbiljnim odlukama postaju neozbiljni i nezreli, a trebali bi se zapitati što djeca misle o tome. Žele li oni to? Žele li normalno djetinjstvo? Ljubav roditelja? Jesu li spremni za njihovu ispriku? To samo oni znaju i zato treba razgovarati s djecom, biti im štit, rame za plakanje, tvrda stijena i naravno, podariti im beskonačnu ljubav. Ja sam sretan što imam najbolje roditelje na svijetu, ali neka djeca nemaju takvu sreću.

Ali zato postoji nada. Nada da odrasli mogu popraviti mnoge stvari poput nezbrinutosti djece, gladi i siromaštva...i učiniti svijet boljim mjestom za život.

Mauro Sakić, 5.b

# data[].attributes.body
Ana je djevojčica koja je svoje najranije djetinjstvo provela u Keniji. Budući da su roditelji promijenili posao, morala se doseliti u Hrvatsku s obitelji. Tata joj je bio Hrvat pa je Ana znala malo hrvatski jezik. U Keniji je živjela do svoje jedanaeste godine.

Selidba u Hrvatsku bila joj je najveća promjena u životu. Neka su joj se djeca rugala zbog boje kože i čudnog naglaska. Ponekad bi pitala djecu može li se družiti s njima, a njihovi roditelji bi rekli da se makne. Ani se život promijenio na bolje kada je počela pohađati dopunsku nastavu iz Hrvatskoga jezik kod profesorice Klare. Klara je prihvaćala Anu onakvom kakva zbilja jest. Jednom prilikom upoznala ju je s Mayom iz Indije. Maya i Ana ubrzo su postale najbolje prijateljice zahvaljujući profesorici Klari. Profesorica je često organizirala radionice kako bi djeca naučila prihvaćati drugačije od sebe.

Došlo je vrijeme ljetnih praznika te su Ana i njezina obitelj posjetili Keniju. Ana je nakon dugo vremena vidjela djeda s mamine strane. Ispričala mu je sve o novoj školi, a djed joj je dao savjet: ,,Ne obaziri se na one koji te ne prihvaćaju, nisu te vrijedni.'' Zapamtila je djedov savjet.

Došlo je vrijeme povratka u Hrvatsku i Ana je jedva čekala vidjeti Mayu. Kada je došla u školu, svi su je srdačno pozdravili, čak i neka djeca koja su joj se prije rugala. Ana i Maya su se začudile. Profesorica Klara im je objasnila da je organizirala ljetnu radionicu za djecu koja su se rugala i naučila ih da prihvaćaju različitosti. Ana i Maya su joj bile vrlo zahvalne.

Svaki put kada bi se Ani netko rugao, sjetila bi se djedova savjeta. Zahvaljujući profesorici Klari i djedu, Ana je stekla mnogo prijatelja, u Hrvatskoj joj je sada lijepo, no nikada neće zaboraviti rodnu Keniju, svoje rođake i dobroga djeda.

Lea Tijan, 5.b

# data[].attributes.body
Da bar mogu letjeti,

nebom ploviti

ili po oblacima skakati

ili sa zvijezdama pričati.

Da bar mogu plivati u oblacima

i s Mjesecom i Suncem pričati

dok je dan,

to mi se čini kao san!

Da bar svaki put kada je zima,

bar jednom padne snijeg,

da bar svaku zoru i sumrak dođe duga

i da nestane sva tuga.

Lara Košuta, 5. a

# data[].attributes.body
Galeb Jonathan Livingston moderna je bajka objavljena 1970. godine koju je napisao američki književnik Richard Bach. Bach je bio pilot te je zato ovu knjigu o pojedincima koji nisu prihvaćeni u društvu napisao iz gledišta galeba.

Jonathan Livingston mladi je galeb koji se uvelike razlikovao od ostatka svojega jata. Jonathan nije htio živjeti dosadnim životom poput ostalih galebova već je htio letjeti brže i više nego bilo koji galeb prije njega. Mislio je da jatu može dočarati taj osjećaj slobode, no zbog svojih ideja i pogleda na svijet bio je izbačen iz jata. Jonathan će biti prepušten samome sebi, no nikada neće odustati od svojih snova. Galeb Jonathan Livingston moderna je bajka jer se bavi suvremenim problemima u društvu. Glavna je problematika kojom se ovo djelo bavi izbacivanje i neprihvaćanje ljudi koji se drugačije ponašaju ili misle. Moramo zapamtiti da je svatko različit i da trebamo poštivati sve ljude. Ovo je djelo cijelo u prenesenome značenju, a Jonathan Livingston predstavlja pojedinca kojega je zajednica odbacila. Djelo je podijeljeno u tri dijela te svaki dio govori o jednom razdoblju Jonathanova života. Priča je puna ilustracija koje dočaravaju život galeba Jonathana i citata koji potiču na razmišljanje.

Svidjela mi se knjiga zbog zanimljiva i jednostavna načina na koji je pisana. Ovo djelo potiče na razmišljanje i osvještava  o problemima u društvu. Smatram da će još mnoge generacije čitati ovu knjigu i učiti iz nje. Ja ću je zauvijek zapamtiti po galebu Jonathanu Livingstonu koji je raširio krila i slijedio svoje snove sve do samoga kraja.

Karlo Kuzma, 8.a

# data[].attributes.body
Moj najbolji prijatelj zove se Noel, i svi to znaju. Uopće se ne sramim zbog toga što je dečko, dapače, jako sam sretna!

Ima smeđu kosu i zelene oči, karakter anđela koji se brzo naljuti. Pamet mu je jača strana, kao i humor! Svi se vole družiti s njim, kao i ja. Svaki put se smijemo i zabavljamo, a kada bih mogla predvidjeti budućnost rekla bih: ,,Uf! Ovaj će biti komičar." Odlično je što volimo iste aktivnosti pa imamo više načina zabavljanja. Najzanimljivije mi je kad su naši omiljeni nogometni klubovi suparnici na terenu. Kad god smo u prilici idemo na igralište, stignemo i puno puta se zapitamo: ,,Kako to!? Nema nikoga, a nema ni škole niti kiše?'' Pa nas samo odjednom zapadne nevera! Trčimo kući kao Usain Bolt, a tek razočaranje na našim licima, vidi se do Učke. Napravili smo puno nepodopština, lijepih stvari i stvorili smo puno šala, ali najbolje je kad raspravljamo oko najvećih gluposti, kao na primjer: što je bolje - majoneza ili kečap ili čiji je papir bolji iako su isti.

Naši roditelji se odlično slažu pa gdje god da idemo, možemo ići zajedno i zabavljati se!

Mislim i želim da budemo najbolji prijatelji zauvijek!!

Ema Veljesovski, 5.c

# data[].attributes.body
Moj tata mi često priča o svom djetinjstvu i te priče me jako zabavljaju.

Djeca su se u prošlosti oblačila kao u mojim snovima: obična majica, donji dio trenirke, zaprljane tenisice... Tada nitko nije bio opterećen kakvu odjeću nosi, niti hoće li je zaprljati ili poderati u igri. Voljeli su ići po šumama i graditi svakakve nastambe, pogotovo moj tata i njegovi prijatelji. Imali su družinu i svaki dan su biciklima kretali u nove pustolovine.

Igračke su bile ručno rađene, najčešće bi mame šivale lutkice i krpene plišance, a očevi bi izrađivali igračke od drveta. Današnja djeca imaju jako puno igračaka, a opet cijele dane provode na mobitelu ili kompjuteru. Ja se ponekad igram vani i igrala bih se baš svega čega se moj tata igrao kad je bio mali.

U prošlosti su učitelji i roditelji bili jako strogi. Često su kažnjavali djecu i za najmanje sitnice. Mog tatu je jednom učitelj odalamio ravnalom po glavi zbog neposluha. Tata ga je znao oštro kazniti zbog laganja ili kašnjenja kući. Imam osjećaj da današnji roditelji nama puno više opraštaju, ali da nam ne dopuštaju puno stvari koje su roditelji prije dopuštali npr: ići u šume bez nadzora i daleke vožnje biciklama.

Jedna od najljepših uspomena iz tatinog djetinjstva su pečeni kesteni kod barba Sabrije na Korzu. Ponekad mu je znao u vrećici od kestena potajno prodavati petarde, koje su kasnije bile upotrebljene u tišini doma moje bake.

Sviđaju mi se tatine priče iz djetinjstva. Kada ih slušam, poželim da se događaju i meni jer mislim da su nekadašnji ožiljci djetinjstva bili puno vrjedniji nego što su danas.

Mara Gazdik 5.c

# data[].attributes.body
Djeca nekad imala su drugačiji život.

Moj djed mi je ispričao da u školi nisu imali bilježnice nego male ploče, kredu i spužvicu. Ako je netko bio bolestan pošto tada nisu imali mobitele da bih poslali zadaću, išli su jedni kod drugih. On je živio u Lukovu pa kad bi išao u školu morao bi hodati po stijenama. Lukovo je uz more, ali se oni poslije škole nisu nikada kupali.  Čim bi se vratio kući čuvao bi ovce i koze i tad bi pisao zadaću. Pomagao je svojim roditeljima. Kad je moja mama bila mala crtići su bili oko sedam navečer i to samo po deset minuta. Vikendima su se cijeli dan igrali vani i to najčešće skrivača, lovice, vozili bi bicikle i  igrali graničara. Ni moja mama nije imala mobitel i tablet. Postojali su spomenari i leksikoni. U njih su upisivali  sve što vole i ne vole, tko je u koga zaljubljen, koju glazbu tko sluša.  Imali su drvene igračke. Kad bi netko slavio rođendan, nije bilo igraonica, nego su se okupili kod slavljenika doma i njegova mama bi napravila tortu i kolače.

Meni se malo čak i sviđa prošli život.

Lena Šarić, 5.c

# data[].attributes.body
Kad malo bolje razmislim, oduvijek sam imala velike želje i snove. Neke bih ostvarivala brže, a neke sporije, ali bih dala sve od sebe da ih postignem. Danas ih još uvijek imam, ali iskreno, ne trudim se toliko da ih ostvarim kao prije. Mislim da je jedan od razloga zašto se ne trudim više toliko taj što na stvari gledam drukčije nego kada sam bila manja. Tada mi se sve činilo moguće, sve sam isprobavala i ispitivala, ali s godinama sam si postavila neke granice koje mi govore što mogu, a što ne. Kada smo djeca, imamo drukčiji pogled na svijet, sve nam se čini lako i ostvarivo, ali s godinama prihvaćamo društvena pravila, očekivanja i granice.

Možda će vam ovo sada biti smiješno, ali jedna od mojih želja u drugom razredu osnovne škole bila je upoznati tadašnju predsjednicu Republike Hrvatske Kolindu Grabar-Kitarović. Naravno, sada mi takva ideja ne bi pala na pamet jer zvuči suludo, ali kada sam bila manja, ni nebo mi nije bila granica.

No, vratimo se na priču. Približavao se moj rođendan, a našoj tadašnjoj predsjednici Grabar-Kitarović rođendan je na isti dan kao i meni. Odlučila sam joj napisati čestitku za rođendan i u isto vrijeme pozvati ju na svoj. Cijelu čestitku napisala sam sama i nisam prestajala maštati o trenutku kada ću je upoznati. Biti rođena na isti dan kao predsjednica, e, pa to nije mala stvar. Mama mi je govorila da se ne nadam previše odgovoru jer sigurno ima važnijeg posla. Osjećala sam se uzbuđeno, no sada i da dođem na istu ideju, ne bih bila tako luckasta, jednostavno ne bih vjerovala da ću dobiti odgovor.

Pismo je bilo dugo. Raspisala sam se o sebi i svom rođendanu. Nikada neću zaboraviti ružičasti papir, šarene naljepnice i crteže u kutovima papira. Sve je bilo šareno i napisano pažljivo. Za svaku sam riječ promislila dvaput, pazila sam na svaki zarez i točku. Napokon! Pismo je bilo spremno za slanje. Nisam znala koliko ću čekati na odgovor i hoću li ga ikada dobiti. Imala sam tremu jer sam napravila nešto meni važno, i to sama.

Nekoliko dana prije rođendana dobila sam odgovor. Mama je došla do mene s omotnicom i rekla da sam dobila odgovor. Osjećala sam se kao u snovima, iskreno, ne znam ni kako bih riječima opisala tu sreću. Skupila se cijela obitelj i nestrpljivo čekala da otvorim pismo. Predsjednica mi je čestitala rođendan! Također je pisala i o jorgovanima, o svom najdražem cvijeću, i o tome kako je Rijeka u proljeće najljepša. Nažalost, napisala mi je da mi neće moći doći na rođendan jer već ima zakazane planove, ali se nada da će me uskoro upoznati. Nisam bila zbog toga razočarana jer sam nekako znala da će doći dan kada ću ju sresti.

Stigao je i taj dan, predsjedničin i moj rođendan. Mislila sam da je ovo samo još jedno od uobičajenih jutra. Mama mi je rekla da se spremim i izađem. Bila sam malo zbunjena, ali sam napravila upravo ono što mi je rekla. Kada sam izašla iz kuće, na ulici me je dočekao crni auto i visoki čovjek u odijelu. Nisam znala što se događa jer je to bilo iznenađenje. Čovjek u se predstavio kao jedan od dostavljača iz Ureda Predsjednice te je iz auta izvadio golemog plišanog medvjeda sa crvenom mašnom. Na uhu mu je visjela etiketa na kojoj je pisalo S osobitim poštovanjem, Kolinda Grabar-Kitarović, predsjednica Republike Hrvatske. Bila sam oduševljena, nisam znala što reći od sreće. Počela sam se smijati zajedno sa svima oko sebe.

Za druge, bila je to samo jedna sretna priča, ali meni je to dokaz da se snovi stvarno mogu ostvariti uz puno truda i vjerovanja u sebe. Ako nešto želimo, to ćemo i postići kao što sam ja i upoznala Predsjednicu samo nekoliko mjeseci nakon rođendana u jednom restoranu. Bila sam uzbuđena i znala sam da joj se moram predstaviti. Čim sam joj objasnila tko sam, odmah se razveselila jer smo se na kraju ipak upoznale, i doduše kasno, čestitale rođendan uživo.

Vjerujte u sebe, jako nešto želite jer će se jednoga dana, kada najmanje očekujete, želja i ostvariti.

Učenica: Lana Cvitan, 8. a

# data[].attributes.body
Dvanaestogodišnji dječak Erik živio je u New Yorku. Nije volio ići u školu, ali je bio odličan đak šestog razreda. Imao je sve što je poželio, ali nikada nije bio sretan.

Erik je imao sve osim prijatelja. Roditelji su ga pokušavali utješiti poklonima, ali nisu uspijevali. Njihov cilj bio je vidjeti osmijeh na dječakovom licu. Vrijeme Božića je stiglo, a Erik nije volio Božić jer su svi prijatelji međusobno darovali poklone. Njemu nitko osim njegovih roditeljima nije ništa darovao, a ni on nije imao kome darovati. Jednog dana razrednik je rekao Erikovom razredu: „Svi u razredu morate posljednji dan nastave nekome kupiti poklon.“ U razredu je bio neparan broj pa je jednom učeniku morao profesor pokloniti poklon. Profesor je naglasio: „ Svatko u razredu mora dobiti poklon i kupiti ga.“ Izvlačili su papiriće kako bi odlučili kome će kupiti poklon. Erik je izvukao dječaka Marka koji nije bio odličan đak niti dijete dobra srca. Marko je izvukao Erika, ali Erik to nije znao. Erik se potrudio za poklon jer se nadao da će mu tako Marko postati prijatelj. Kupio mu je čokoladu, puzzle i igricu za Play station. Znao je da Marko ima Play station i da slaže puzzle. Marko je zaboravio na poklon i ništa Eriku nije kupio. Stigao je posljednji dan nastave i svi pokloni bili su ispod razrednog bora. Na svakom poklonu je pisalo nečije ime, ali Erik nije vidio svoje ime. Mislio je da je Marko samo zaboravio staviti poklon pod bor, ali njegovog poklona nije bilo ni ispod Markove klupe. Eriku nije bilo ni na kraj pameti da je Marko zaboravio. Prvi sat su imali sat razrednika i otvarali su svoje poklone. Po imeniku je razrednik prozivao učenike i oni su otvarali poklone. Erik je bio dvadeseti u imeniku - predzadnji. Dugo je čekao svoj red. Kada je došao red na Erika on nije našao svoj poklon. Upitao je razrednika: „Gdje je moj poklon?“ Razrednik nije znao odgovor na to pitanje. Upitao je razred: „Tko je Eriku trebao kupiti poklon?“ Marko je digao ruku i rekao: „Zaboravio sam kupiti poklon.“ Nije se ni ispričao Eriku. Marko nije poslušao razrednikovu uputu, ali razrednika to nije zanimalo. Erik je ostao bez poklona, a Marku se nije svidio Erikov poklon. Kada se Erik vratio kući bio je tužniji nego inače. Mama ga je upitala što je bilo u školi. Erik je svojoj majci objasnio sve što se dogodilo i majci je bilo jako žao. Navečer su majka i otac razgovarali i dogovorili se što će mu kupiti za Božić. Sutradan je bio Badnjak i Erik je za Badnjak dobio povodac i poslastice za psa. Čudio se što će mu to. Dan uoči Božića roditelji su ga probudili držeći malog psića. Bio je to maltezer koji je imao samo dva tjedna. Erik je bio u šoku i nasmijao se prvi put u svojih dvanaest godina života. Roditelji su bili još sretniji jer su ostvarili svoj cilj da vide osmjeh na licu svog sina. Erik je odmah shvatio što će mu povodac i poslastice. Svog psa je nazvao Buddy. Buddyja je triput dnevno šetao: prije škole, poslije ručka i navečer. Uživao je šetati svog psa i sve je radio za njega. Obožavao je Buddyja. Erikova ljubav prema njemu bila je neopisiva i neograničena. Buddy mu je bio najbolji prijatelj na svijetu. Dolazio je u školu s osmjehom na licu. Erik je nakon škole kad bi došao kući odveo Buddyja u šetnju i ispričao mu sve što se dogodilo u školi. Buddy je bio odličan slušatelj i prijatelj. Erik je postao sretan i zavolio je Božić jer sad može svom najboljem prijatelju kupiti poklon.

Erik je zaključio da su nekada psi bolji od ljudi jer bolje slušaju i imaju velika srca i da se ne treba truditi oko onog tko tebe ne poštuje. Uvijek treba biti sretan i znati da će tvoje vrijeme da zablistaš doći.

Ema Jerković 5.d

# data[].attributes.body
Zima polako kuca na vrata. Stigao je najljepši mjesec u godini. Nestrpljivo sam ga čekala. Osjećam neku posebnu radost. Bliže se božićni i novogodišnji blagdani.

Polako se pripremam i odbrojavam dane do Božića. Pomažem mami izraditi adventski vijenac. Cijela obitelj je na okupu. Palimo prvu adventsku svijeću. Bliži se i Sveti Nikola. Nadam se da će me i ove godine posjetiti i darivati slatkišima.       Radujem se božićnim ukrasima kojima ću ukrasiti svoj dom. Sve je nekako svečano. Lampice trepere i stvaraju poseban ugođaj.

Palimo i drugu adventsku svijeću. Božić je sve bliže. Još malo i sve će svijeće biti upaljene. Na televiziji čujem božićne pjesme i lagano pjevušim. Osjetim miris pečenih kolačića. Večeri provodim uz obitelj, topli čaj, kolačiće i božićne filmove. Zajedno kitimo bor. Ispod bora su pokloni, a u srcu sreća i mir. U toj je sreći čarolija Božića.

Tara Šojat, 5.d

# data[].attributes.body
Ove Badnje večeri počelo je sniježiti. Bijele i sjajne pahulje prekrile su grad.

Sljedećeg jutra u dvorištu obitelji Šarić sve je bilo bijelo te su se djeca  veselila. Toplo su se obukla i izašla van napraviti snjegovića. Krenula su skupljati snijeg i raditi velike sniježne kugle. Kad su ih napravili, posložili su ih jednu na drugu. Stavila su mu mrkvu kao nos, lonac kao kapu, dugmad kao oči i grančice kao ruke. Napokon je snjegović bio gotov, te su djeca pozvala roditelje da ga vide. Roditelji su se oduševili i slikali ga. Bilo je već kasno navečer pa su djeca morala ići spavati. Ujutro nakon doručka išla su van pogledati je li snjegović i dalje vani, no njega nije bilo. Djeca su bila tužna, ali kada su saznala da će ići kod bake i djeda, tužna lica više nisu postojala. Došli su kod bake i djeda te su im ispričali kako su radili snjegovića. Jeli su kolače i bakine najfinije keksiće. Dobili su poklone i otvorili ih. Svatko je dobio jednog slatkog plišanca i veliku čokoladu. Kada su došli kući ugledali su da na grmu kojeg su okitili nema lampica, čudili su se. Čuli su da nešto suška u šumi koja je u blizini njihove kuće. Šuškanje je počelo biti sve glasnije i glasnije. Odjednom iz šume iskoči snjegović okićen lampicama. Djeca su se čudila, ali i  bila sretna jer im se snjegović vratio.

Sljedećeg dana djeca su to ispričala prijateljima i prijateljicama u školi, te im prijatelji nisu vjerovali.

Lena Šarić, 5.c

# data[].attributes.body
Nedavno sam se doselila u novu kuću pored šume. Nedostajao mi je centar grada i već nakon nekoliko dana postalo mi je jako dosadno. Odlučila sam se prošetati šumom. Zamišljena, sa slušalicama u ušima, nisam primijetila da sam otišla preduboko u šumu i skoro se izgubila. U jednom trenutku našla sam se na sasvim čudnovatom mjestu.

Shvatila sam da se nalazim u vilenjačkom čarobnom selu - Dolini Gljiva. Dolina Gljiva bila je prepuna malenih stanovnika, vilenjaka, koji su živjeli u kućicama-gljivama. Šetala sam selom kada mi je pogled privukao bistri potočić. Prišla sam bliže i ugledala na stijeni pored potoka snuždenog vilenjaka. Sjela sam pored njega i upitala ga zašto je tužan. Povjerio mi je da su donedavno svi vilenjaci lijepo živjeli i slagali se, sadili ekološki prihvatljive biljke i gradili kućice bez korištenja plastike, ali da se jednog dana njihov gradonačelnik, gospodin Dugouhi, potpuno promijenio! Počeo je graditi tvornice i  saditi biljke kojima su bili potrebni sprejevi s kemikalijama. Osjećala sam se grozno; nikad nisam čula tužniju priču. Odlučila sam nešto poduzeti. Zamolila sam vilenjaka da me odvede njegovu gradonačelniku pa da porazgovaramo u vezi s tim. Ušli smo u gradonačelnikov ured, koji je bio smješten na vrhu najveće gljive u Dolini Gljiva. Vidjeli smo gospodina Dugouhog kako proučava nacrte raznih tvornica. Upitala sam ga zašto želi izgraditi tvornice. Odgovorio mi je da je njegova želja bila dati vilenjacima odmor od napornog rada. Mislio je da će uz pomoć tvornica Dolina Gljiva napredovati. Ponudila sam mu da dođe u moj grad vidjeti tvornice. Gradonačelnik je odmah pristao. Došli smo u grad. Malo smo šetali ulicama i trgovima sve dok nismo stigli do središta grada. Pred središtem je stajala jedna velika tvornica. Oči gospodina Dugouhog bile su širom otvorene. Nije vjerovao da tvornice ispuštaju toliko dima. Potom je pokraj tvornice vidio zagađenu rijeku. Protrese glavom i kaže da  ne želi da ovo bude u Dolini Gljiva. Toliko je smrdjelo da je gospodin Dugouhi potrčao prema Dolini Gljiva poput mačkice. Polako sam pošla za njim, sretna što se predomislio u vezi s tvornicama. Kad smo došli ispred Doline Gljiva, čekali su nas zabrinuti vilenjaci. Gradonačelnik Dugouhi kaže: „Što čekate!? Idemo uništiti sve one tvornice!“ Svi vilenjaci su urlikali od sreće trčeći do tvornica. Uništili su sve ono što im je gradonačelnik rekao.

Nakon nekoliko sati proslave i zabave, vilenjaci su me odveli kući.  Pozdravila sam ih i zagrlila. Ulazeći u svoju sobu, stavila sam slušalice i slušala glazbu. Za mene je avantura tek počela.

Mara Gadik 5.c

# data[].attributes.body
U čarobnoj šumi tajna se krije

u nju zakoračiti nitko se usudio nije.

Kad stigne proljeće,

ni ptica od tamo ne polijeće.

Kad dođe ljeto,

u šumi je sve neobično.

Blizu nje je samo tišina,

to nikome nije milina.

Kada u šumu dođe jesen,

tko god zakorači, sav je potresen.

A kad dođe zima,

vlada samo bjelina.

Nitko ne zna što se zbiva,

u šumi je zauvijek tišina.

Lea Tijan

# data[].attributes.body
I ove školske godine preventivni program Trening životnih vještina provodio se u našoj školi u svim razrednim odjelima od 3. do 7. razreda, u ukupno 20 odjeljenja, te je njime bilo obuhvaćeno više od 500-tinjak učenika.  Podsjetimo, radi se o programu promicanja zdravlja i prevencije nasilja i ovisnosti koji provodimo u suradnji s Nastavnim zavodom za javno zdravstvo PGŽ-a. Zbog povoljnije epidemiološke situacije ove školske godine se program provodio najviše uživo. Projekte su učenici u dogovoru s učiteljima radili u školi, koristeći različite digitalne alate i programe (canva, adobe spark, ppt projekcije, videozapise, tonske zapise i sl...). Svi učenici su sudjelovali u osmišljavanju i realizaciji projekata, a teme su i ove godine bile vrlo zanimljive i raznovrsne..najviše projekata upravo je vezano za temu ovisnosti, anksioznosti te nošenja sa stresom. Tako su nastali vrlo kreativni materijali u obliku pjesmica, plakata, filmića te likovnih radova, a jedan od njih krasi i zid u hodniku naše škole (autori su učenici 7.b razreda).

Ove školske godine ponovno smo sudjelovali smo i na Izložbi na Korzu povodom Svjetskog dana nepušenja, sa dva prigodna plakata. Plakat "Slika svijeta je ljepša bez cigareta“ izradili su naši učenici 4. b razreda zajedno s učiteljicom Gordanom Vukić. Plakat „365 dana bez duhana“ izradili su učenici 6.d razreda s razrednicom Paulom Trinajstić Ivančić. Također, program Treninga životnih vještina psihologinja je svim zainteresiranim roditeljima i Vijeću učenika škole predstavila na Danima škole i Projektnom danu. Tada su svoje projekte, prezentacije i plakate prikazali i učenici nekoliko razreda.

Naši učenici vrlo rado i aktivno sudjeluju u ovom Programu. Teme su svakako korisne i važne za socijalni, emocijalni i psihofizički razvoj učenika. Radi se o izrazito dobro osmišljenom i vrijednom Programu s kojim svakako mislimo nastaviti i u budućnosti.

Neke od projekata naših učenika možete pogledati u mapi ispod....

Koordinator programa: Tamara Bernobić, psihologinja

# data[].attributes.body
Škola Srdoči odavno je poznata po svojim priredbama povodom Dana škole. I ove godine priređene su dvije, za učenike razredne i predmetne nastave 25. i 26. svibnja. Naša sportska dvorana dupkom se ispunila roditeljima, bakama, djedovima i ostalim članovima obitelji naših malih i velikih izvođača. Kako je bilo pogledajte na prekrasnim fotografijama koje nam je ljubazno ustupio višegodišnji suradnik Foto Kurti.

# data[].attributes.body
U našoj školskoj dvorani, u srijedu, 13. listopada 2021., u okviru projekta „Ri Move“ polaznicima produženog boravka prezentirana su dva nova naslova u ediciji „Sportske lektire“ i to: „Super Luka“ i „Bosonogi Pele“. Riječ je o istinitim pričama koje govore o životu dvojice poznatih nogometaša, Luki Modriću i Edsonu Arantes do Nascimento, poznatijem pod nadimkom Pele.

# data[].attributes.body
Natjecanje iz Talijanskog jezika održalo se u veljači i ožujku.

Već 10. veljače održano je školsko natjecanje na kojem su naši učenici postigli lijepe rezultate. Dvije učenice 8. b razreda Nika Krculić i Noemi Kapeloto pozvane su na županijsko natjecanje održano u Osnovnoj školi Zamet 14. veljače. Nika Krculić osvojila je 5., a Noemi Kapeloto 1. mjesto u Primorsko-goranskoj županiji. Nažalost, iako je bila najuspješnija učenica naše županije s 90% riješenim ispitom, nije dobila poziv na državno natjecanje. Budući da odlazi iz naše škole, Noemi želimo puno uspjeha u radu i budućim natjecanjima u srednjoj školi.
Mentorica učenicama bila je profesorica Ana Babić.

# data[].attributes.body
Natjecanje iz Hrvatskog jezika ove se godine održavalo u veljači i ožujku. 17. veljače 2022. održano je školsko natjecanje na koje se prijavilo 13 učenica sedmih razreda i nekolicina učenika osmih razreda.

Učenice su bile jako uspješne te su Mila Musulin 7.b,  Katarina Miškulin 7.d, Sara Jerčenović7.a i Marija Terzić 7.b pozvane na županijsko natjecanje koje se održalo 30. ožujka u Osnovnoj školi Vežica. Od osmaša na županijsku razinu natjecanja pozvana je učenica 8.c razreda Leona Čizmarević.

Na županijskom natjecanju Mila Musulin osvojila je 3.mjesto, međutim broj bodova nije bio dovoljan za poziv na državno natjecanje. Mentorice učenicama sedmih razreda bile su profesorice Ana Babić i Tihana Host, a osmašima Irena Ritterman i Antonija Strika.

# data[].attributes.headline
Uspjeh na županijskom natjecanju iz povijesti

# data[].attributes.subject
Uspjeh na županijskom natjecanju iz povijesti

# data[].attributes.body
U ožujku ove godine učenik 7.b razreda Jakov Bilen plasirao se na odlično 3. mjesto županijskog natjecanja iz povijesti te je predložen za državnu razinu natjecanja. Mentor mu je bio profesor  Saša Jereminov. Učeniku i mentoru čestitamo i želimo puno uspjeha!

# data[].attributes.body
Naše inojezičarke Adelina i Teuta rado pohađaju pripremnu nastavu...

# data[].attributes.body
U školi Srdoči trenutno je 11 inojezičnih učenika. Došli su u naš grad i našu školu iz Makedonije i Ukrajine. Pripremnu nastavu hrvatskog jezika u školi vode profesorice I. Ritterman i A. Strika. Učenici se podučavaju komunikacijskim vještinama na svim jezičnim razinama kako bi se kroz 70 sati pripremne nastave hrvatskoga jezika mogli uključiti u redovnu nastavu.

# data[].attributes.body
Naša je novinarska skupina provela anketu među učenicima petih razreda kako bi utvrdila koliko je kvalitetno slobodno vrijeme koje naši učenici provode sa svojim roditeljima. Više o rezultatima ankete pisala je naša novinarka Ema Jerković.

Anketa je provedena među učenicima 5. razreda Osnovne škole Srdoči. U anketi se istraživalo na koji način i u kojoj mjeri učenici provode kvalitetno vrijeme sa svojim roditeljima.  52 učenika je ispunilo anketu.

Rezultati ankete pokazali su da većina učenika dovoljno i kvalitetno provodi vrijeme s roditeljima. Više od 50% učenika boravi s roditeljima u prirodi, parku, šumi ili na moru više od jednom tjedno te svaki dan razgovara o onome što se događa u školi i s prijateljima.

Učenici večer s roditeljima većinom provode gledajući TV ili razgovarajući, ali nikada s njima ne igraju kompjuterske igrice. Posebno ih smeta kada ih roditelji ignoriraju, razgovaraju ili igraju igrice na mobitelu pa ih ne čuju, kada se svađaju i predugo borave na društvenim mrežama.  Većina učenika (92,3%) ne osjeća da njihovi radije provode vrijeme s njima nego na društvenim mrežama.

Učeničke želje za provođenje vremena s roditeljima su razne: putovati, igrati društvene igre, pričati, boraviti u prirodi, gledati filmove i šetati. Učenicima se čini da njihovi roditelji u dovoljnoj mjeri odvajaju vrijeme za njih, važno im je što oni misle i slušaju njihove želje i potrebe.

Ema Jerković, 5.d

# data[].attributes.body
U iščekivanju novih plodova  motivirat ćemo se važnom činjenicom koju želimo svima osvijestiti.

Život na zemlji ne bi bio moguć da nema biljaka. Biljke pripremaju hranu za sva živa bića, čiste zrak i stvaraju kisik, određuju klimatske uvjete i sudjeluju u ostalim segmentima važnima za život.

Jednostavno, ovisimo o njima.

Eko skupina OŠ Srdoči

Voditeljice: Marija Jurin i Josipa Žic

# data[].attributes.body
Kako bismo spasili stablo trebalo je cijelu krošnju otpiliti i u kratkih deset minuta ostali smo bez svih zdravih plodova. Osam godina uzgajanja i brige nestalo je u trenu. Bilo je i suza.

Tužno smo promatrali kako ju naš kućni majstor barba Zvone štiti voskom na mjestu na kojem je odrezana.

# data[].attributes.body
Stablo badema svoje je grane rastegnulo na osunčanu stranu. Pod težinom plodova jednostavno je pokleknulo i na najkrhkijem dijelu se prelomilo.

# data[].attributes.body
Kako u poljoprivredi ima puno izazova, čovjek se  često bori s moćnim silama koje su izvan njegove moći,  tako smo i mi doživjeli neželjeno iskustvo poljoprivrednika

# data[].attributes.body
Najstariji članovi EKO skupine OŠ Srdoči  su na kraju osnovnoškolskog obrazovanja. Učenici su to 8. d koji su sadili voćke na početcima naših projekata „Žuti vrt“ i „Školski vrt autohtonih biljaka“ . Mlađi članovi EKO skupine koji su dohranjivali biljke, zalijevali i brinuli se o voćkama i kućnom bilju škole su na kraju četvrtog razreda i uglavnom učenici 4. d razreda. Ove godine trebali su biti nagrađeni obilnim urodom dvaju badema i uživati u njihovim zdravim plodovima.

# data[].attributes.headline
Naši učitelji na Erasmus+ projektu u Turskoj

# data[].attributes.subject
Naši učitelji na Erasmus+ projektu u Turskoj

# data[].attributes.body
U periodu 5.-12. lipnja u okviru Erasmus+ projekta „See for Better Life“ nekoliko učiteljica škole Srdoči koje su bile uključene u projekt (I. Barbalić, L. Lempl, T. Belušić-Kramarić i A. Strika), posjetilo je Tursku. Prisustvovale su raznim edukacijama na temu strategija podučavanja vokabulara, načina stjecanja i širenja vokabulara te metoda komunikacije uz pomoć IKT tehnologije. Srdočki tim je također imao vlastito predavanje na temu „Describing and managing competencies for teachers who are digitally literate and understand how to integrate it into curriculum“ (Opisivanje i savladavanje kompetencija za učitelje koji su digitalno pismeni te razumiju kako iste integrirati u kurikulum) u kojem su između ostalog predstavljeni odabrani primjeri radova nastalih na satovima Engleskog, Hrvatskog jezika i Informatike. Naš tim posjetio je gradove Ordu, Fatsu, Samsun, Aybasti kao i tursku prijestolnicu Istanbul. U gradu Fatsu učiteljice su bile na primanju kod gradonačelnika i ravnatelja Zavoda za školstvo, a u planinskom gradu Aybasti također ih je primio tamošnji gradonačelnik.  Bilo je to vrijedno iskustvo za naše učiteljice koje su dobile priliku razmjenjivati ideje s kolegama iz ostalih zemalja uključenih u projekt (Italija, Turska, Latvija, Poljska). Naš tim dočekan je iznimno toplom dobrodošlicom domaćina i gostoprimstvom koje će im još dugo ostati u pamćenju.

# data[].attributes.body
U srijedu, 1. 6. 2022.  svi polaznici Građanskoga odgoja i obrazovanja naše škole posjetili su Zagreb. Udruga Pozor pripremila je za nas posjet Fakultetu kemijskog inženjerstva i tehnologije gdje su nam studenti pokazali zanimljive pokuse u sklopu projekta Formula za znanost. Nakon fakulteta zaputili smo se prema Trgu bana Josipa Jelačića, a zatim smo se uspinjačom popeli na Gornji grad. Vidjeli smo Trg sv. Marka te smo išli u obilazak Hrvatskoga sabora. Ondje smo naučili o nastanku Sabora i najznačajnijim događajima i osobama hrvatske povijesti, a čak smo prisustvovali sjednici Sabora. Na kraju smo posjetili Narodni, Antena radio i nekoliko drugih radio postaja.

Karlo Kuzma, 8. a

# data[].attributes.body
Prije osam godina krenula sam na svoj životni put školovanja. Na samome početku bila sam vrlo uzbuđena, nisam znala što me čeka. Bilo je to nešto novo u mom životu, nova okolina, novi prijatelji, nova znanja, jedna velika promjena. Tako je sve počelo.

Na početku osnovne škole sve je izgledalo tako nepoznato i strano. Bojala sam se da se neću moći uklopiti, ali dobra učiteljica i dobar razred pomogli su mi na tome putu. Dok se većina učenika poznala još od vrtića, ja sam bila stranac, ali to nije bilo loše. Spoznala sam svašta novo o sebi i onome što volim. Stekla sam nove prijatelje uz koje sam rasla, koje ću pamtiti jer sam s njima provela i lijepe i ružne trenutke. Nadam se da sam našla prijatelje koji će mi ostati za cijeli život. Nova iskustva su me obogatila, također i zajedništvo razreda. Naučila sam se nositi s kritikom, biti odgovorna, donositi odluke, surađivati i mnogo drugih stvari u ovih osam godina uz dobre učitelje. Stekla sam osjećaj pravednosti, poštivanja tuđeg mišljenja, različitost, organiziranost... Obitelj mi je mnogo pomogla na ovome putu, ponajviše moja majka koja je bila na svakome koraku moga školskoga i životnog puta. Uvijek je bila tu uz mene i naučila me mnogo toga i to ću uvijek znati zbog nje. Bez nje mislim da bi mi ovih osam godina teško pale. Otac i braća bili su mi također potpora i pomagali mi kada je bilo potrebno.

Tijekom ovih osam godina trenirala sam plivanje i prijatelji s plivanja jako su mi obogatili život kao i svi treneri. Zauvijek ću pamtiti trenutke koje sam provela s njima, uspone i padove. Također imam i prijatelje iz odbojke koje su mi u zadnjoj godini osnovne škole dosta pomogli. Sjećat ću se svih lijepih trenutaka s njima. Umno sam iz godine u godinu rasla. Smatram da sam se dosta promijenila, moja mišljenja su vrlo različita i stalno se mijenjaju. Također, mislim da sam sazrjela kao osoba uz pomoć obitelji, profesora, prijatelja, ali ipak, najviše sam se oslanjala na sebe.

U sjećanju će mi ostati veseli trenutci koja sam proživljavala s razredom kao što su izleti, priredbe, izložbe i mnoga drugih događanja. O svemu tome jednoga ću dana s radošću i veseljem pričati svojoj djeci, a nadam se i unucima. Pamtit ću neke lošije trenutke, ali iz njih sam uvijek izvukla neku pouku, u čemu sam pogriješila i što trebam popraviti. Naučila sam da ponekad svi griješe i trebam se suočiti sa svojim pogreškama. Nismo savršeni.

Kao razred bili smo složni, družili se, odrastali i pomagali jedni drugima. Postali smo zapravo najbolji prijatelji. Nismo bili svjesni kako će to sve brzo proći. Gledali smo učenike sedmih i osmih razreda, divili im se. A evo nas, sad smo kao oni. Jedva sam čekala da dođe kraj osnovne škole. A sada mi je žao što je kraj stigao. Želim se vratiti u prvi razred. Želim da se vratimo na početak našega školovanja.  Rastanak je sve bliže.

Ovo razdoblje svojega života pamtit ću kao jedno od ljepših razdoblja u kojem sam se razvila kao osoba. Pamtit ću da sam ponajviše uživala u svakom tom trenutku i trudit ću se da to nikada ne zaboravim. Cijenite, uživajte u svojem djetinjstvu tijekom osnovne škole. Budite hrabri i nemojte odustajati.

Sara Žeželj, 8.a

# data[].attributes.body
Vrijeme je da vam predstavimo učenika naše škole koji je početkom svibnja na Državnom prvenstvu Hrvatske u Čakovcu obranio titulu dvostrukog državnog prvaka u tenisu (u pojedinačnoj konkurenciji i u parovima) koju je stekao u siječnju ove godine.  Samo nekoliko dana ranije je na  Međunarodnom turniru CROATIA CUP U12 osvojio drugo mjesto!

Rene Bertos je učenik 6.b razreda i po njegovim ocjenama nikada ne biste rekli da uči u svlačionicama i u automobilima kojima se vozi na turnire. „Učenik za poželjeti“, jedan od onih o kojima se priča u zbornicama i na školskim hodnicima. Ako je propustio kakvu pisanu provjeru, zaustavljat će vas i potezati za rukav da mu što prije date priliku za nadoknadom kako bi se opet mogao posvetiti onome što najviše voli. Njegovi su glavni konkurenti djeca iz razno raznih krajeva svijeta koji ne pohađaju školu već se potpuno posvećuju tenisu, treninzima i turnirima, a učitelji ih prate. Stavivši njegove izvrsne ocjene u taj kontekst, njegov uspjeh u profesionalnom dječjem tenisu čini se nestvaran.

Dragi naš Rene, želimo ti i dalje puno uspjeha na teniskim turnirima i u školskim klupama. Osnovna škola „Srdoči“ je ponosna na tebe!

Tihana Host, prof.

# data[].attributes.headline
Eliza Spajić - državna prvakinja u plivanju!

# data[].attributes.subject
Eliza Spajić - državna prvakinja u plivanju!

# data[].attributes.body
S ponosom ističemo još jednu učenicu koja se istaknula svojim izvanškolskim uspjehom. Riječ je o Elizi Spajić iz 6.b razreda koja je oborila državni rekord u plivačkoj štafeti. Elizi od srca čestitamo te joj želimo još puno sportskih i školskih uspjeha!

# data[].attributes.attachment_link.title
Ženska kadetska ekipa Plivačkog kluba Primorje oborila državni rekord na 4X100 metara mješovitim stilom!

# data[].attributes.attachment_link.description
Ženska kadetska štafeta Plivačkog kluba Primorje u sastavu Andrea Pezelj, Eliza Spajić, Hana Knežević i Ana Bobanović, oborila je državni

# data[].attributes.body
Učenici osmih razreda generacije 2021./2022. sa svojim razrednicama i pratnjama bili su na završnoj ekskurziji u Srednjoj Dalmaciji u trajanju od 13.-15.lipnja. Sva četiri razreda bila su smještena u Vodicama. Osim Vodica i Šibenika sva četiri razreda posjetila su Adrenalinski park "Rizvan City" u Lici. 8.a i 8.b još su posjetil otok Zlarin u kojem su se upoznali s tradicionalnom izradom koraljnog nakita, a 8.c i 8.d Split,Trogir i Zadar. Sva četiri razreda posjetila su Sokolarski centar kao i Etno land Pakovo Selo u kojem su se upoznali s tradicijom i narodnim običajima života Dalmatinske zagore.
Kao učenici škole Srdoči, još jednom su, nakon terenske nastave u Vukovaru, uživali u zajedničkim trenutcima za pamćenje.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies