# data[].attributes.attachment_caption
Батьківські збори. Мета, якість, підготовка

# data[].attributes.attachment_link.title
Батьківські збори. Мета, якість, підготовка

# data[].attributes.attachment_caption
Вебінар: Нестандартні батьківські збори та їх успішне проведення

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар: Нестандартні батьківські збори та їх успішне проведення

# data[].attributes.headline
Організація роботи з батьками 

# data[].attributes.subject
Організація роботи з батьками 

# data[].attributes.body
Найпоширенішою формою групової роботи з батьками є батьківські збори.

Батьківські збори проводяться один раз на місяць або чверть, залежно від особливостей класу, віку учнів, контингенту батьків. Якщо більшість батьків класу вже мають старших дітей, їм уже не треба розтлумачувати практику та теорію поведінки з дитиною-школярем.

Якщо батьки — переважно люди молоді, то для набуття власного батьківського педагогічного досвіду їм необхідно зустрічатися і з педагогами, і з фахівцями набагато частіше.

Важливо заздалегідь повідомити батьків про терміни проведення батьківських зборів, уже під час першої зустрічі ознайомити їх з розкладом спільних заходів на навчальний рік. Така передбачливість педагогів дуже дисциплінує батьків і дає зрозуміти, що школа цілеспрямовано опікується проблемами родини й приділяє співпраці з нею велику увагу.

Упродовж навчального року класному керівникові треба провести чотири обов'язкових батьківських зборів. На жаль, практика свідчить про те, що зборів на одні чи двоє буває більше: все залежить від конкретних проблем, які вимагають додаткових зборів.

Перші батьківські збори, як правило, є організаційними й проводяться наприкінці серпня — на початку вересня.

Наступні декілька є тематичними зборами: потреби батьків, класного керівника, школи, актуальність обговорюваних тем.

Останні збори року є підсумковими та проводяться наприкінці навчального року в травні.

За змістом батьківські збори можуть бути поточними, тематичними або
підсумковими.

Поточні батьківські збори — це збори з традиційним порядком денним: результати чверті, проведених заходів, свят і походів.

Тематичні батьківські збори — це збори, присвячені актуальній темі, в обговоренні якої зацікавлена більшість батьків класу. Тематичні батьківські збори зазвичай мають просвітницький характер і спрямовані на розширення знань батьків у сфері виховання дітей.

Підсумкові батьківські збори — це збори, метою яких є підбиття результатів розвитку дитячого колективу за певний час. Під час таких зборів батьки мають можливість оцінити досягнення всіх учнів, власної дитини, порівняти колишні досягнення з найновішими. Залежно від теми га мети, підсумкові батьківські збори можна проводити в будь-якій формі: це можуть бути урочисті свята, багаття, походи, збори.

Але якими б не були за змістом батьківські збори, вони все одно вимагають ретельної підготовки: їхня ефективність пропорційна ретельності планування, продуманості сценарію, який педагог розробляє або самотужки, або з допомогою батьківського комітету класу й учнів. Має сенс підготувати до кожних батьківських зборів діагностичний або статистичний матеріал, пов'язаний із вивченням окремих аспектів життя учнів класу: корисність зборів для батьків полягає в отриманні особливо актуальної для них саме на цей час інформації. Тому батьківські збори доцільно урізноманітнити такими рубриками, які згодом можуть стати традиційними: «Історія виховання дітей у родині», «Видатні педагоги світу», «Традиції виховання народів світу», «Крилаті фрази про виховання», «Абетка виховання дітей у родині», «Радимо прочитати», «Книжкова полиця батьків», «Обговоріть разом із дитиною», «Скринька мудрості», «Творча майстерня родини» та ін.

Ці та інші рубрики дозволять зробити батьківські збори незвичайними, їх рейтинг зміниться на краще, сприятиме більш тісним взаєминам у ланцюжку «вчитель — учень — батьки».

Значну увагу класному керівникові слід приділити формуванню традицій проведення батьківських зборів: це дозволить викликати в батьків інтерес до зборів, відповідальність і потребу брати участь у справах класного колективу.

Які з традицій батьківських зборів є значущими й ефективними? Наприклад, традиція заохочення активних батьків здійснюється в різних формах: чи то нагородження грамотами, дипломами, сувенірами, зробленими руками учнів, чи то концертна програма, випущені іменні вітальні стіннівки або медалі.

Велике значення для усіх членів родини мають листи подяки, які класний керівник надсилає як учневі додому, так і його батькам на роботу. Великим стимулом для дитини може стати лист подяки, отриманий сім'єю у день народження дитини.

Незмінною темою батьківських зборів можуть стати й певні ритуали. Наприклад, ритуал, умовно названий «Чарівною скринькою», який полягає в написанні дітьми до кожних батьківських зборів листів. Такий ритуал можна започаткувати вже з першого класу У своїх листах діти можуть розповісти про те, що їм часом важко сказати вголос.

Якщо такий ритуал вкорінюється, батьки з нетерпінням чекають на нього. Іноді традиція написання один одному листів стає ще й сімейною, про що батьки із задоволенням розповідають і дякують за таку нову можливість спілкування.

Для класного керівника дуже важливою є думка батьків про проведені збори. Доречно вводити до сценарію батьківських зборів елементи рефлексії (усний або письмовий аналіз батьками результатів зборів, колажу або стіннівки), тому що ретельно підготовлені, змістовні, не стандартні за формою й актуальні за значенням батьківські збори дійсно можуть перевернути свідомість тат і мам, розбудити в них величезний виховний потенціал і бажання допомогти своїй дитині стати щасливою. Щоправда, існують ще дві умови ефективності батьківських зборів: потреба в них дорослих та авторитетність педагога в очах батьків.

# data[].attributes.body
Батьківські збори, є важливим проектом роботи вчителя з батьками учнів. Їх потрібно проводити не менше 4 разів на рік для вирішення різних проблем, які виникають у школі. До батьківських зборів потрібно добре підготуватися, під час їх проведення, варто обговорювати лише важливі теми. Ще на деякі заходи варто долучати і учнів, щоб з ними також вирішити певні проблеми, дії та інше. Завдяки батьківським зборам молоді батьки набувають досвіду, а у вчителів є шанс поговорити з ними на важливі для всіх шкільні теми.

# data[].attributes.attachment_caption
Чому дитина не хоче вчитися? - Learning.ua

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Навіщо ходити до школи?", "Не хочу я вчитися!", "І хто вигадав цю школу?"... Як часто вам доводиться чути подібні фрази від своєї дитини? З початком нової навчальної чверті знову стала актуальною проблема відсутності в дитини мотивації до навчання.

І, якщо раніше це стосувалося здебільшого підлітків (у зв'язку з перехідним періодом), то зараз навіть малюки в початковій школі не мають бажання ходити до школи.

Тому ми вирішили з'ясувати, що може стати причиною втрати інтересу школяра до отримання знань і як батьки можуть допомогти дитині сформувати навчальну мотивацію.

У сьогоднішній статті - разом з психологами розбираємося в причинах, а вже в наступній - будемо шукати шляхи вирішення проблеми.
Які ж причини відсутності бажання вчитися у дітей?
Вирішення проблеми починається зі з'ясування причин, адже поведінка дитини завжди має під собою якісь підстави.

Дитячий і сімейний психолог Світлана Ройз в інтерв'ю каналу "1+1" пояснює: "Вчитися і пізнавати нове - це природна потреба дитини. І вона втрачає доступ до неї, коли щось в її житті відбувається не так". Тож у випадку небажання дитини ходити до школи, психолог рекомендує батькам насамперед виключити такі дві причини:
1. ПЕРЕВТОМА
Дитячий організм ще не може витримувати великі навантаження. А батьки, в гонитві за навчальним результатом, часто забувають про це, і поспішають записати дитину зразу на кілька секцій і додаткових курсів.

Тому, якщо в дитини погіршилася успішність і вона відмовляється вчитися, насамперед з'ясуйте, чи не є навантаження в школі і поза нею надмірним для вашої дитини, чи немає в неї ознак перевтоми ( млявість, дратівливість, погіршення апетиту, порушення сну, часті хвороби).
2. СТРАХИ
Коли дитині страшно, вона перестає сприймати нову інформацію.

За словами Світлани Ройз, страх блокує неокортекс - нові області кори головного мозку, які відіграють важливу роль у навчанні і запам'ятовуванні інформації.

Які в дитини виникають страхи, пов'язані з школою? Психолог відзначає, що найчастіше школярі бояться:

конкретного вчителя;

авторитарних батьків;

конкретних однокласників, які дражнять дитину;

проявити неуспішність (якщо дитина пропустила попередній матеріал чи не має базових знань);

зробити помилку;

йти в туалет у школі (дітям легше саботувати школу, ніж зізнатися в цьому).

3. Крім того, Світлана Ройз виділяє декілька ВНУТРІШНІХ ПРИЧИН втрати в дитини навчальної мотивації. Вона може:

розчаруватися в тому, що може бути "успішною";

не вірити в себе;

привертати увагу неуспішністю;

не бачити сенсу в тому, що робить;

важко адаптуватися до групи (якщо дитина інтровертного типу);

ревнувати до старшого-молодшого брата-сестри.

Серед інших важливих причин відсутності бажання дитини вчитися виділяємо:
4. НЕГОТОВНІСТЬ ДО НАВЧАННЯ
Дуже часто дитина втрачає інтерес до навчання, коли її рано віддають до школи, не враховуючи її потреби, можливості сприймати і засвоювати інформацію, фізичний розвиток і ту ж таки здорову мотивацію.

Катерина Гольцберг, дитячий і сімейний психолог, член Професійної Асоціації дитячих аналітичних психологів, пояснює: "Коли діти йдуть до школи зарано, це дає негативні результати практично відразу. Біологічна неготовність дитини до школи призводить до втоми, нездатності зосередитися на завданнях, розчарувань і в результаті - до шкільної дезадаптації. І це аж ніяк не сприяє бажанню вчитися й мати від цього задоволення."

Якщо дитина ще й не відвідувала дитячого садка, то в неї може бути несформована довільна поведінка, яка дає можливість враховувати думку іншого, дотримуватися правил, жити в колективі.

"Такий школяр часто діє на свій розсуд, не враховуючи необхідності зважати на думку інших людей. У результаті він отримує реакцію на свої дії, до якої не звик. І надалі це може розвинутися в стійке небажання ходити до школи, яка живе за недоступними і незрозумілими йому законами."

Катерина Гольцберг додає ще п'ять важливих причин падіння інтересу дитини до школи:
5. НЕВІДПОВІДНІСТЬ НАВЧАЛЬНИХ МЕТОДІВ ПОТРЕБАМ СУЧАСНОЇ ДИТИНИ
У світі сучасних технологій вчителю дуже важко залишатися цікавим для дитини. Адже вона має реальну можливість вибрати, звідки черпати знання (переглянути навчальний відеоролик, завантажити енциклопедію на смартфон чи відвідати Експериментаніум). Тому

"У складному інформаційно насиченому світі завдання вчителя - навчити дитину відсівати, фільтрувати інформацію, відрізняти брехню від істини, аналізувати, систематизувати, шукати, націлювати увагу в потрібному напрямку. Інакше пересичена інформаційним потоком дитина пізнавати нове не захоче, так само, як дитина, наївшись цукерок, не їстиме супу," - відзначає психолог.
6. КРИТИКА ДІЙ ДИТИНИ
Якщо батьки або вчитель (через некомпетентність, безтактність, упередження) негативно оцінюють діяльність школяра, інтерес до цього заняття в дитини пропадає. Це можуть бути фрази на кшталт:

"Ой, що це ти тут „накарлякав"?";

"Не роби цього, однаково в тебе не вийде",

"Он дивися, як у Каті гарно, а в тебе як завжди...";

"Краще це зроблю я".

До слова, часто критика супроводжується ще й бажанням дорослих зробити все не разом із дитиною, а замість неї. Відповідно, дитина сприймає таку поведінку, як сигнал - "Ти сам не впораєшся, ти не здатен, покинь це!". Хіба в таких умовах може сформуватися здорова мотивація?
7. КОНФЛІКТИ В РОДИНІ
Діти, в чиїх сім'ях бувають часті конфлікти й скандали між батьками, також не дуже хочуть вчитися. За твердженням Катерини Гольцберг, дитина в такій родині витрачає багато енергії на переживання або залагодження конфліктів, і їй може просто бракувати сил на навчання.

Оскільки абстрагуватися від такої ситуації дитині дуже складно, вона реагує на стрес зниженням усіх форм активності, в тому числі й навчальної.
8. ВІДСУТНІСТЬ ЧІТКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ЖИТТЯ ДИТИНИ
Діти з низькою навчальною мотивацією часто живуть у родинах, де немає єдиних правил і вимог до дитини з боку батьків, де мама і тато дають суперечливі інструкції з виконання, наприклад, домашніх завдань.

У таких сім'ях в дитини відсутній режим дня, немає чіткої організації побуту, виконання домашніх завдань контролюється випадково й безсистемно, а критерії успішності змінюються залежно від настрою батьків чи інших членів родини.
9. НЕГАТИВНЕ СТАВЛЕННЯ БАТЬКІВ ДО ШКОЛИ
Критичні фрази про школу, негативна оцінка батьками вчителя, навчальних предметів і шкільних подій зовсім не сприяють формуванню шанобливого ставлення до школи.

"Фрази, що знецінюють шкільні предмети, про те, що навчання - це втрата часу, не приведуть до того, що дитина на цьому тлі раптом почне вчитися й усім серцем полюбить школу", - зазначає Катерина Гольцберг.

Важливою причиною відсутності навчальної мотивації в дитини є також:
10. НАДМІРНА ОПІКА
Знецінюючи вольові прагнення дитини, не даючи їй можливості проявляти самостійність, батьки можуть викликати апатію дитини й повне небажання вчитися. Школяр взагалі може відмовитися робити щось самостійно, без постійних підказок мами та сидіння поряд, поки всі уроки не будуть зроблені.

Як ми бачимо, причини відсутності у дітей навчального інтересу - дуже різні. У деяких школярів вони пов'язані з фізичною та психологічною неготовністю до навчання, в інших - з особливостями сімейної ситуації чи виховними промахами дорослих.

Але, якщо ми з'ясуємо справжню причину, то зможемо змінити і ситуацію. Детально про способи підвищення навчальної мотивації дитини поговоримо вже в наступній статті.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому дитина не хоче вчитися? - Learning.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
"Навіщо ходити до школи?", "Не хочу я вчитися!", "І хто вигадав цю школу?"... Як часто вам доводиться чути подібні фрази від своєї дитини? З початком нової навчальної чверті знову стала актуальною проблема відсутності в дитини мотивації до навчання.

# data[].attributes.attachment_caption
Чому діти не хочуть вчитися: 10 головних демотиваторів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Начебто ми все робили правильно, але дитина все одно не хоче вчитися? Може, вона перевантажена знаннями або її критикують у школі? Наші педагоги розповіли про 10 демотиваторів, які заважають нашим дітям добре вчитися.

1. Перевантаження знаннями

Насичена програма у традиційних школах однакова для всіх. Але за статистикою тільки 10% учнів здатні її засвоїти. Така стандартизація призводить до перевантаження знаннями і згодом до їх відторгнення. Коли нової інформації багато і від учнів вимагають написати контрольну для галочки, то у дітей поступово опускаються руки, пропадає інтерес до нових знань.

2. Відсутність індивідуального підходу

У кожної дитини свій запит на різні знання, свій темп засвоєння інформації і своя емоційна зрілість. У школах це часто ігнорують. Дитину, яка ще не засвоїла матеріал, змушують вчити наступне, адже потрібно йти за програмою. Ефективність такого підходу викликає сумніви. Вихід із цієї ситуації - особистий навчальний план, який базується на особливостях розвитку кожної дитини.

3. Критика і тиск

Дітей у школах часто порівнюють між собою і критикують у присутності однокласників. При цьому одні відразу скочуються у двієчники, інші сильно стараються, і у них розвивається почуття провини, бажання відповідати чужій думці і щось все життя доводити.

Ми, а значить і наші діти, звикли приховувати свої почуття, але часто саме в них корінь конфлікту. У багатьох європейських школах учнів окремо вчать, як поводитися у конфліктних ситуаціях. Україна - не виняток. У Dec life school вчителя уже почали використовувати метод ненасильницького спілкування у комунікації з учнями. Ми не йдемо на поводу в автоматичних реакцій, не кидаємося звинуваченнями та образами, а намагаємося відчути дитину і встановити з ним зв'язок. Другий крок - навчити цьому дітей.

4. Відсутність підтримки

Коли дитина потрапляє у школу, він опиняється у незнайомих обставинах. Йому необхідно з кимось ділитися своїми переживання, почути пораду, а іноді просто обійняти когось. Але учневі нізвідки отримувати моральну підтримку. В альтернативних школах цю роль часто беруть на себе тьютори, які закріплені за кожною дитиною. Але тут є тонка грань: педагог не повинен замість учня долати труднощі, він повинен допомогти знайти рішення і дотримуватися їх.

5. Чорно-білі підручники

Більшість підручників - нецікаві і застарілі. До того ж діти часто не розуміють, як застосувати отримані знання у житті, і тут же втрачають до них будь-який інтерес. Ідеальний же підручник "змінено відповідно" під кожну дитину: якщо потрібно, у тему можна заглибитися або взагалі поміняти її. Такий підручник може показувати прогрес учня, він динамічний і сучасний.

6. Немає свободи вибору

Якщо діти ні до чого не прагнуть, значить, за них уже все вирішили батьки. Щоб дитина виросла успішною, варто дозволити йому самому приймати рішення. Які дисципліни вивчати, як відійти від строгих правил підручників і шукати свої варіанти вирішення - усе це вчить відповідальності. Батьки переживають, що якщо дитину не змушувати, він не захоче вчитися. Це головна помилка. Усі діти прагнуть до нових знань - такий закон еволюції.

7. Не дають зрозуміти себе

- Який твій улюблений колір?

- Запитайте у мами.

Іноді діти не знають, що їм насправді подобається, що виходить, у чому вони №1. Знання цих моментів - запорука успіху в сучасному світі. Пошуки себе не повинні починатися після школи. Ще під час навчання можна зрозуміти свою суперсилу і почати шлях до досягнення своїх цілей. Важливо давати дитині пробувати якомога більше. А потім аналізувати, що йому сподобалося, які залишилися враження.

8. Ніхто не вчить вчитися

У школі головне не зазубрити 12 підручників, а сформувати у дитини навик самоосвіти. Зараз усе більшої популярності набуває концепція life long learning - безперервне навчання протягом усього життя. Сучасна людина вчиться завжди і всюди: не тільки у школі чи університеті, але і вдома, у музеї, на канікулах або спілкуючись із друзями.

9. Оцінювання

Оцінка у школі часто залежить від ставлення, а часом і від настрою викладача. Проте дорослі вірять у силу заповітних 12 балів і прищеплюють дитині страх помилятися. Варто пам'ятати, що школа - це найкраще місце для помилок. А помилки - це зворотна сторона успіху.

10. Немає конструктивного зворотного зв'язку

Багато батьків сприймають школу як якийсь all inclusive: вранці здав - ввечері забрав. Адже це набагато простіше, ніж дізнаватися, які у дитини інтереси, і постаратися розкрити його потенціал. Але для успішного навчання необхідно, щоб учні, вчителі та батьки говорили однією мовою, керувалися однаковими цінностями і завжди були на зв'язку. Для цього у школі повинна бути повноцінна навчальна програма для батьків: лекції, тренінги та майстер-класи.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому діти не хочуть вчитися: 10 головних демотиваторів

# data[].attributes.attachment_link.description
Начебто ми все робили правильно, але дитина все одно не хоче вчитися? Може, вона перевантажена знаннями або її критикують у школі? Наші педагоги розповіли про 10 демотиваторів, які заважають нашим дітям добре вчитися. Насичена програма у традиційних школах однакова для всіх. Але за статистикою тільки 10% учнів здатні її засвоїти.

# data[].attributes.attachment_caption
відео батьківські збори чому діти не хочуть вчитися 23 10 17

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Онопрійчук

# data[].attributes.attachment_link.title
відео батьківські збори чому діти не хочуть вчитися 23 10 17

# data[].attributes.attachment_caption
Чому дитина не хоче вчитися?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Фонд Измени Одну Жизнь — UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому дитина не хоче вчитися?

# data[].attributes.attachment_caption
"Батьківські збори по-новому: актуально, інтерактивно, корисно"

# data[].attributes.body
Голяка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Видання складається з освітньої програми "Батьківські збори по-новому: актуально, інтерактивно, корисно" і методичних матеріалів для її реалізації. Програма спрямована на розвиток освіти дорослих в Україні, посилення соціальної згуртованості та співпраці закладів освіти з батьками, розвиток громадянської і психолого-педагогічної компетентностей рідних дитини (батьків або опікунів) та педагогічної спільноти. У виданні містяться методичні рекомендації з використання активних, інтерактивних, групових форм роботи під час батьківських зборів та педагогічних нарад, щоб зробити їх більш актуальними, змістовними, практичними, ефективними і цікавими для дорослих. Також у ній поданий практичний досвід роботи з батьківською спільнотою учителів - випускників проектів ІДЦ "Інтеграція та розвиток". Видання може бути корисним для андрагогів, педагогів, соціальних працівників, шкільних психологів, тренерів, громадських активістів, які працюють із дорослими у формальній і неформальній освіті.
Завантажити данний посібник можна за посиланням: https://drive.google.com/open?id=1fxvNdj7cXBW_GWwyeQZfsLf9Z6lROfya

# data[].attributes.attachment_link.title
"Батьківські збори по-новому: актуально, інтерактивно, корисно"

# data[].attributes.attachment_link.description
Видання складається з освітньої програми "Батьківські збори по-новому: актуально, інтерактивно, корисно" і методичних матеріалів для її реалізації. Програма спрямована на розвиток освіти дорослих в Україні, посилення соціальної згуртованості та співпраці закладів освіти з батьками, розвиток громадянської і психолого-педагогічної компетентностей рідних дитини (батьків або опікунів) та педагогічної спільноти.

# data[].attributes.attachment_caption
відео батьківські збори чому діти не хочуть вчитися 23 10 17

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Онопрійчук

# data[].attributes.attachment_link.title
відео батьківські збори чому діти не хочуть вчитися 23 10 17

# data[].attributes.attachment_caption
Вебінар: "Батьківські збори на 12"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Основа, Видавнича група

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар: "Батьківські збори на 12"

# data[].attributes.attachment_caption
Google Академія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Все для дітей: виховання, харчування, лікування (DityInfo.com)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Давайте сьогодні поговоримо про навчання дітей, а саме про те, , всупереч її власним бажанням? У психології поширені три види мотивацій, які, на думку більшості дорослих, служать для дітей хорошим стимулом до навчання. Давайте, розглянемо кожен з них і спробуємо зрозуміти, чи дійсно вони так ефективні? Можливо, дана стаття допоможе Вам зрозуміти, як зацікавити дитину до навчання.

Про головне

Перший вид мотивацій - це, так звана, мотивація на перспективу. Полягає вона в тому, щоб дитина, вже прийшовши в школу, знала, навіщо їй вчитися і як це знадобиться в житті. Тобто батьки розповідають дитині про те, що потрібно вчитися, щоб отримати спеціальність в майбутньому, піти працювати, бути корисним країні і допомагати своїм мамі і татові, коли вони постаріють. Знання цих речей і має стати для дитини стимулюючим фактором, з точки зору батьків. Але, згідно з дослідженнями психологів, в такому віці подібна мотивація не може вплинути на дитину. Для неї ці знання абстрактні і вони не здатні вплинути на її вчинки.

Другий вид мотивації, який багато батьків беруть на озброєння, коли не знають, як зацікавити дитину до навчання, це, так звана, пізнавальна мотивація. Тобто, з цієї точки зору, дитині повинно бути цікаво знати: як жили предки в минулому, які особливості є у рідної мови, якими властивостями володіють числа, з чого складається повітря і т.д. Загалом, в дитині повинна прокинутися жага пізнання. Але знову ж таки даний вид мотивації є малоефективним. Якщо раніше, коли не було ні телебачення, ні інтернету, то дитині і справді, могло бути все це цікаво, і вона могла б сидіти на уроці і з цікавістю слухати вчителя. Але у сучасних дітей, які йдуть до школи, запас знань вже набагато більший, ніж раніше. І виходить так, що майже про всі речі, які вчитель розповідає, діти, в будь-якому обсязі, вже чули раніше.

І, нарешті, третій вид мотивації, полягає в тому, що учень, який добре навчається, знаходить підтримку і схвалення оточуючих. Тобто школяр прагне отримувати хороші оцінки, щоб викликати позитивне ставлення оточуючих.

Як діяти, щоб викликати у дитини інтерес до навчання?

Для початку, потрібно усвідомити, що головне в школі - це не оцінки, а отримання знань і умінь, якими дитина ще не володіла раніше. Але багато дітей думають навпаки і намагаються отримати хороші оцінки, при цьому, не намагаються отримати необхідних знань для цього.

Дуже важливо, щоб дитина не боялася невдач і не соромилася, якщо у неї щось не виходить. Потрібно пояснити їй, що, в цьому випадку, вона повинна звернутися за допомогою до вчителя або до батьків, адже вчитель в школі, в першу чергу, для того, щоб вчити.

Загальні поради

З чого все починається? Помилки батьків

Помилка №1. Батьки вважають, що дитина готова до навчання в школі, тому, що вона багато знає для свого віку. Але інтелектуальна готовність - це не синонім готовності психологічної, яка визначається рівнем розвитку довільної поведінки, тобто умінням дитини підкорятися певним правилам і робити не те, що їй хочеться в даний момент, а те, що робити необхідно. Тут важливо розвивати у дитини вміння долати себе: привчати робити не тільки те, що їй подобається, а й те, що не подобається, але необхідно. І це завдання ще дошкільного віку.

Помилка №2. Дитину рано віддають в школу. Не можна забувати про біологічне дозрівання.Біологічно незрілу дитину краще в школу не віддавати, тому у неї ще не сформована рука. Таким чином, біологічна неготовність дитини до школи веде, як правило, до важкої шкільної адаптації (дитина швидко втомлюється і не справляється), а це ймовірність того, що дитина починає не любити школу і не хотіти навчатися.

Помилка №3. Діти не відвідують дитячий садок. Відсутність контакту з однолітками веде до відсутності довільної поведінки, коли дитина, щоб грати з іншими, повинна дотримуватися правил, навіть, якщо їй не дуже хочеться, рахуватися з чужою думкою.

Помилка №4. Відсутність чіткої організації життя дитини, недотримання режиму дня, бездоглядність в побуті. Діти, які організовані крім школи, тобто відвідують якісь цікаві для заняття, як правило, незважаючи на навантаження, більш мотивовані до навчання.

Помилка №5. Неправильні методи виховання: придушення особистості, погрози, фізичні покарання або, навпаки, надмірна опіка.

Помилка №6. Завищені вимоги без урахування об'єктивних можливостей дитини.

Помилка №7. Придушення мотивації до навчання шляхом висміювання, некоректних висловлювань, порівняння з іншими дітьми. Проектування своїх очікувань на дитину - це, напевно, найпоширеніша помилка батьків, не завжди навіть усвідомлювана.

Помилка №8. Батьки вірять у те, що діти повинні розділяти інтереси, які були у них в дитинстві, і часом не допускають навіть думки про те, що їх дитині це може бути зовсім не цікаво.

. . . .
Зацікавити дитину до навчання допоможуть кілька простих правил

Не треба постійно сварити дитину, соромити її за погані оцінки, інакше вона може відчути себе нелюбимою дитиною в сім'ї.

Дізнайтеся, через що дитина отримала оцінку, яка її і Вас не влаштовує, щоб було зрозуміло, над чим працювати.

Розбираючи помилки дитини, ніколи її не принижуйте. На помилки вказуйте стримано, наприклад: "Тут у тебе вийшло погано написати букви, але ось тут все добре, видно, що ти старався".

Якщо у дитини вийшло те, що не виходило раніше, то обов'язково похваліть її за це. При цьому, якщо Ви бачите, що дитині коштувало це великих зусиль , то зумійте порадіти разом, підбадьорюйте дитину.

Ставте перед дитиною посильні завдання. Не варто вимагати від неї занадто багато.

Перш за все, слід оцінити, як ставиться до навчання сама дитина, що для неї процес навчання, знайти правильні шляхи і показати правильний напрямок. Далі дитина впорається і сама, але зорієнтувати її потрібно Вам, шановні батьки - адже Ви найкращий друг і помічник Вашої дитини!

. . . .

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виховання дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
навчання дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
як заохотити дитину до навчання

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
заохочуємо дитину до навчання

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
як зацікавити дитину до навчання

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
розвиток дитини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
підготовка до школи

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
розвиткові ігри з дітьми

# data[].attributes.attachment_link.title
Заохочуємо дітей до навчання.

# data[].attributes.attachment_link.description
Давайте сьогодні поговоримо про навчання дітей, а саме про те, , всупереч її власним бажанням? У психології поширені три види мотивацій, які, на думку більшості дорослих, служать для дітей хорошим стимулом до навчання. Давайте, розглянемо кожен з них і спробуємо зрозуміти, чи дійсно вони так ефективні?

# data[].attributes.attachment_link.title
Як заохотити дітей до навчання. Поради від Меліси Сальґеро I ОНЛАЙН-КУРС «БЕРИ Й РОБИ»

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська правда _Життя

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська правда _Життя

# data[].attributes.attachment_link.title
7 способів мотивувати дитину краще вчитися в школі

# data[].attributes.attachment_link.description
Як мотивувати дитину до навчання, якщо вона, здається, не хоче робити домашнє завдання або взагалі ходити в школу?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інколи батьки розповідають мені, що їхня дитина в навчанні не надто старанна, неуважна, що, зіткнувшись із труднощами, впадає у відчай, а з часом взагалі втрачає бажання вчитися.

Третина батьків заявляє про те, що хоче розвивати у своїй дитині потяг до знань, і також переживають, що це зацікавлення непостійне. Деколи йдеться про учнів початкової школи, тобто про дітей восьми-десяти років, а іноді - про трирічних. У всякому разі, інтерес до навчання займає важливе місце у вихованні дітей і, як свідчать численні факти, діти втрачають його щораз раніше.

Більшість шкіл не мають на меті зробити навчання цікавим

Постійно тривають дискусії стосовно того, що є причиною такої ситуації: застарілий підхід до навчання, стрімкий розвиток технологій, щось інше (чи все разом). Але цілком зрозуміло, що не варто ігнорувати цю тенденцію. Сьогодні батьки потребують зрозумілих інструментів впливу на процес навчання дитини, але водночас не хочуть, як свідчить мій досвід, надто заглиблюватися в цей процес. Про це й поговоримо.

Інструмент №1 - Симпатія. Дитина, яка рівняється на наставника в навчанні

Ймовірно, в недалекому майбутньому людину буде навчати небіологічний розум, штучний інтелект, який тонко підлаштовуватиметься під кожного учня. Можливо, це відбуватиметься у віртуалі. Не виключено, що саме такою буде крута й ефективна реальність майбутнього, в якому кожна дитина буде зацікавлена в навчанні. Та наразі люди вчаться від людей і з людьми. Звідси й важливість такої простої речі як симпатія до наставника.

Симпатія до вчителя може компенсувати поганий настрій, труднощі при засвоєнні матеріалу, низьку мотивацію та нерозуміння того, навіщо все це потрібно. У мене було чимало учнів, які приходили на урок тільки тому, що зустрінуть там своїх друзів, веселого та цікавого вчителя, який розповідає історії, бавиться, бешкетує, жартує, завжди чекає своїх учнів і радіє зустрічі з ними. Чим менша дитина, тим більший вплив має цей фактор на інтерес до навчання.

Що робити?

Запитайте у своєї дитини, що вона думає про вчителя. Не забувайте, що на питання "Чи подобається тобі цей учитель?" дитина може відповісти "Так", аби нікого не образити, або "Ні", бо ще не освоїлася в новій ситуації. А тому варто ставити відкриті запитання: "Що ти думаєш про цього вчителя? Чому ти так вважаєш? Що тобі сподобалось на уроці? Що не сподобалось? О чудово, було весело, а що саме?" тощо. Такий короткий діалог допоможе зрозуміти що й до чого.

Тому, якщо раптом через певний час учень усе ще не відчуває особистої симпатії до наставника, то слід серйозно задуматися над іншими варіантами.

Інструмент №2 - Гра. Дитина, яка не нудьгує

"Якщо все у світі безсенсове, - сказала Аліса, - то що заважає вигадати якийсь сенс?"

Діти не хочуть вчитися - вони прагнуть досліджувати. У першому випадку значна частина знань приходить ззовні, тоді як у другому дитина-дослідник за допомогою зовнішніх "запитів пошуку" отримує знання через власний досвід та роздуми.

Діти не хочуть ставати вченими, що скніють над горами книг і годинами просиджують на лекціях. Вони прагнуть пригод, хочуть бути піратами, які вздовж і впоперек ріжуть плеса океанів у пошуках скрині Дейві Джонса, хочуть бути Індіанами Джонс чи Ларами Крофт, які перетинають пустелі у пошуках давно забутих гробниць із захованими скарбами, що розбурхують їхню уяву. Вони хочуть торкатися світу, залишати на ньому відбитки своїх пальців. Більшою чи меншою мірою. І насправді гра є найкращим способом допомогти маленьким дослідникам.

Що робити?

Якщо ваша дитина не надто зацікавлена в навчанні, запропонуйте їй декілька цікавих завдань - те, що називають геймплеєм. Хай це буде не надто складна, але й не надто проста гра, яка пропонує цікаві можливості та досягнення, що заохотять дитину не опускати рук і йти далі.

Наприклад, ваша дитина вивчає англійську. Вдома вона щось просить у вас, скажімо, тістечко. Нехай попросить англійською, при цьому складність може бути різною: від простого "cookie" до речення на зразок "Mom, give me a cookie, please". Далі можна запитати, скільки саме тістечок вона хоче, якого вони кольору, якої форми тощо, жодних обмежень.

Щойно дитина виконає завдання, вона отримує те, що хотіла. Вигадуйте правила: одна правильна відповідь - одне тістечко, заспіваєш - отримаєш джем як бонус. Завжди можна допомогти дитині, виконати завдання разом з нею, звісно, міра залучення залежить від готовності і здібностей батьків (наприклад, володіння англійською).

КОЛИ ДИТИНА В НАВЧАННІ РОЗУМІЄ, ЩО ЙОГО МОЖНА ПОКИНУТИ В БУДЬ-ЯКИЙ МОМЕНТ, ТО САМА ВИРІШУЄ ЗАЛИШИТИСЯ

Постійно пропонуйте дітям невеликі квести, кидайте виклики, винагороджуйте за перемоги, відзначайте маленькі досягнення, давайте шанс проявити себе знову і знову. Якщо ваша дитина вже пішла до школи, запропонуйте їй позмагатися з вами чи з кимось іншим - змагальний дух підбадьорить маленького дослідника.

Запам'ятайте, у грі всі програші й перемоги тимчасові, бо сама гра ніколи не закінчується. І про це теж неодмінно скажіть дитині.

Інструмент №3 - "Ти не повинен". Дитина, яка не пригнічується в навчанні

Це про свободу. І це доволі делікатна річ. Чи тоді, коли йдеться про індивідуальне навчання чи про навчання в групі - завжди є цінності, правила, дисципліна, навчальний план, бажання інших учнів у групі. Усе це певною мірою обмежує, то куди ж тут втиснути свободу дитини? І як донести до наших маленьких друзів, що вона завжди в них є.

Якось до мене прийшли батьки з маленьким Кіросом. Тоді йому ще не виповнилося й трьох років. Було літо, через певні формальності батьки вирішили, що Кірос піде в дитячий садочок тільки через рік, а тим часом було б чудово повчитися англійської мови. Складність полягала в тому, що дитина постійно перебувала з рідними, дуже мало спілкувалася з іншими дітьми і, якби не заняття англійською, не мала б досвіду роботи в групі з іншими учнями ще цілий рік. І, до речі, це Кіроса цілком влаштовувало.

Як вирішили проблему?

Перший місяць Кірос приходив на заняття і плакав. По півтори години на кожному уроці. Він робив собі перерви, виходив до батьків у лоббі нашого кампусу, а тоді повертався у клас, сідав на стілець позаду і знову ревів, навіть якщо сльози вже не текли. Асистентка витирала йому сльози. Щоб дитина не почувалася покинутою, батьки завжди були поблизу. Решта 9 дітей у класі були на рік-півтора старшими від Кіроса. Вони ходили в дитячий садок і працювали зі мною за програмою, поки Кірос намагався адаптуватися. Через місяць Кірос почав працювати разом з усіма. А зараз, коли минуло вже три роки, він не тільки один із найкращих учнів у цьому класі, але й у всій школі. Виконуючи на конкурсах дитячі пісеньки англійською, він просто підкорює серця.

Звісно, це складна ситуація, і успіх - це заслуга багатьох (батьків Кіроса, батьків інших учнів, всіх учнів і асистентки). Та ключ був у іншому.

Головне, що ми зробили тоді для Кіроса, це сказали йому: "Ти не повинен". Не повинен сидіти поруч з іншими учнями, бавитися з усіма, співати, відповідати на запитання, щось запам'ятовувати, бути веселим, якщо так не почуваєшся. Тобі сумно і ти хочеш плакати? Будь ласка. Просто посидь трішки в класі, подивись, а плакати і сумувати можна.

Цей інструмент не працює окремо від інших чинників і таланту вчителя. Бо мати свободу - це майже те саме, що мати крила. І кожне маленьке "ти не повинен" розрізає мотузочку, якою зв'язані ці крила, допомагаючи дитині розправити їх і полетіти. Інколи, коли дитина в навчанні розуміє, що його можна покинути в будь-який момент, то сама вирішує залишитися.

Сучасні батьки мають мало контролю над процесом навчання. Спершу прискіпливо перевіряй, тоді беззастережно довіряй - такий підхід до шкіл і вчителів. Однак, три описаних вище інструменти додадуть вам трохи цього самого контролю.

Щоб продовжити вивчення теми, читайте далі: Почути головне: 8 порад як оцінити цінності топкандидата

# data[].attributes.attachment_link.title
3 способи зацікавити дитину вчитися

# data[].attributes.attachment_link.description
Інколи батьки розповідають мені, що їхня дитина в навчанні не надто старанна, неуважна, що, зіткнувшись із труднощами, впадає у відчай, а з часом взагалі втрачає бажання вчитися. Третина батьків заявляє про те, що хоче розвивати у своїй дитині потяг до знань, і також переживають, що це зацікавлення непостійне.

# data[].attributes.headline
Наукова стаття 

# data[].attributes.subject
Наукова стаття 

# data[].attributes.attachment_caption
Що таке булінг і як з ним боротись | Старкон.City

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Старкон.City

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Все частіше доводиться чути про булінг в українських школах, про випадки жорстоких бійок між школярами, а іноді до цькування долучаються ще й дорослі. За даними опитувань, майже чверть українських школярів вважають себе жертвами булінгу, а близько 40% із тих дітей, хто стикався з випадками булінгу, ніколи не розповідають про це своїм батькам. При цьому 44% із тих, хто спостерігав, як знущаються над їхніми однолітками, не реагували на такі факти через страх піддатися аналогічному знущанню. Що таке булінг, його види і як з ним боротись у нашій розмові з психологом Кризового центру Тетяною Калініною. - Отож, пані Тетяно, що таке булінг?
- Булінг - це агресивна поведінка дітей одне до одного, яка має на меті, принизити, залякати і часто супроводжується фізичним насиллям. Це явище зустрічається у дитячому й молодіжному колективах, панує у тюремному середовищі і в дорослих соціальних групах, зокрема у трудових колективах. Булінг, у залежності від специфіки групи, відбувається у по-різному.
- Які основні риси булінгу?
- Незважаючи на різноманітність форм цькування, всі вони мають загальні характерні риси: упередженість і агресивність дій, спрямованих проти жертви; дисбаланс статусів кривдника і жертви, який може проявлятися у різному соціальному становищі, фізичних або фінансових можливостях, культурній, релігійній або національній належності; розуміння ймовірності повторення таких ситуацій; гостра емоційна реакція жертви на прояви булінгу.
- Що може спричинити прояви булінгу?
- Значну роль у виникненні булінгу відіграє сім'я: батьки як агресорів, так і жертв відрізняються порушеними стилями вирішення конфліктів, проблемами у спілкуванні. Діти-агресори досить часто спостерігають ситуації насильства в сім'ї, а також зазнають тілесних покарань. Виникає так зване "коло насильства": дитина бачить насильство в сім'ї, відтворює його в навчальному закладі, а потім у власній родині, і цикл повторюється у наступному поколінні.

У групі однолітків має місце ситуація соціального навчання: перший епізод насильницьких дій, що не отримав негативної оцінки з боку дорослих, стає "пусковим гачком" для поширення подібних ситуацій у групі.

У навчальному закладі в булінгу найчастіше бере участь ціла група учнів. Якщо лідер групи - агресор, то інші діти, що прагнуть зайняти авторитетну позицію в класі, наслідують його поведінку і беруть участь у цькуванні однокласників. Це дає групі внутрішній імпульс, з одного боку, створює ефект причетності, згуртування. Інший результат спільного цькування - послаблення почуття відповідальності за свої дії. "Там був не тільки я", - кажуть, щоб виправдати себе і дорослі, і діти. Коли усвідомлення особистісна відповідальність слабшає, гальмують і стримуючі механізми. Така життєва позиція знаходить своє відображення і в позакласному житті.
- Як булінг може вплинути на майбутнє жертви та агресора?
- Насильство, особливо тривале, завжди спричиняє глибоку та стійку психічну травму. Відбуваються незворотні особистісні зміни в кожного із учасників процесу. Це часто не враховується дорослими. Насправді від цькування страждають всі . Те, що страждають жертви - це зрозуміло, але не менше шкодять такі дії агресорам та свідкам. Страх, безвихідь та руйнування авторитетів - ось постійні супутники процесу шкільного булінгу.

Батьки та вчителі, насправді, часто не розуміють наскільки сильно страждають діти від шкільного цькування.

Спробуймо провести експеримент. Уявіть , що ви щодня приходите на роботу, а ніхто з вами спілкується, коли йдете по коридору - колеги відсторонюються, перешіптуються , дивлячись вам вслід. Коли заходите в кабінет - всі присутні замовкають, презирливо зиркають на вас, перекидаються образливими словами. Ви приходите на нараду, чи збори колективу, займаєте своє місце,а по дві людини з кожного боку демонстративно пересідають подалі. Результати вашої проробленої роботи знищуються, особисті речі щезають, псуються. Важливі документи зникають, а через деякий час ви знаходите їх, наприклад, в смітнику. Вас щодня принижують словесно, а часто й фізично. Уявили?

Тепер дайте собі відверту відповідь: скільки ви зможете витримати? Як ви будете почуватися в таких умовах? Через який час влаштуєте істерику, підете на лікарняний та, зрештою, напишете заяву про звільнення? Різниця лише в тому, що дорослий, може в будь - який момент вийти із ситуації знущання над собою, а дитина - ні. Діти - жертви шкільного цькування, не можуть написати заяву про звільнення, більше того - їхні проблеми всерйоз навіть не сприймаються. Щоранку вони повинні повертатися в те саме пекло. І так триває роками.

Людина - соціальна істота. В цьому наша сила і водночас - слабкість. Еволюція йшла таким чином, що для того, щоб виживати та розвиватися, людині потрібно було бути приналежним до групи собіподібних , знаходися у соціумі. Вигнання ж з цього кола означало неминучу загибель. І досі немає психологічно жахливішої наруги ніж тривала примусова соціальна ізоляція - ситуація, коли всі проти тебе.
- Чи можливо позбутися булінгу повністю?
- Викорінити булінг повністю неможливо, його корені - в нерівності та прагненні завоювати місце "під сонцем". Але мінімізувати його прояви та шкідливий вплив на психіку - мета цілком здійсненна.

Перший , та найважливіший крок до цього - говорити про булінг, як про негативне явище та щироко висвітлювати його прояви. Дослідження, проведені в українських школах, показали, що близько 80% дітей до 15-річного віку є учасниками булінгу в тій чи іншій ролі , але лише четверта частина із опитаних усвідомлює, що таким чином вони завдають шкоди своїм одноліткам. Найгіршим є те, що лише 4% дітей розповідають дорослим про знущання.

Для досягнення позитивних результатів потрібна спільна послідовна робота батьків, навчальних закладів та суспільства. Якщо дитина опинилася в ситуації булінгу - вкрай важливо, щоб через неї вона проходила не одна. Підтримка сім'ї, а також друзів та найближчого оточення, допомагають вирішити проблему, або звести її до мінімуму.

Цькування - це завжди наслідок. Роль жертви , агресора, чи свідка - це також наслідок. Причина - це байдужість. Байдужість нас із вами - дорослих до маленьких негараздів, які, насправді, є катастрофами для наших дітей.

Головне фото www.5.ua

Читайте нас в Google News. Клац на Підписатися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старкон сіті

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старкон сіті фейсбук

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старкон хмельницький

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старкон сіті новини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старкон погода

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старокостянтинів

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке булінг і як з ним боротись - Старкон.City

# data[].attributes.attachment_link.description
Все частіше доводиться чути про булінг в українських школах, про випадки жорстоких бійок між школярами, а іноді до цькування долучаються ще й дорослі. За даними опитувань, майже чверть українських школярів вважають себе жертвами булінгу, а близько 40% із тих дітей, хто стикався з випадками булінгу, ніколи не розповідають про це своїм батькам.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Львівський ДУВС

# data[].attributes.attachment_link.title
Як боротися з булінгом: поради для дітей

# data[].attributes.headline
Смірнова_ (чому дитина не хоче до школи)

# data[].attributes.subject
Смірнова_ (чому дитина не хоче до школи)

# data[].attributes.headline
Смірнова_ Чому дитина не хоче йти до школи?(стаття)

# data[].attributes.subject
Смірнова_ Чому дитина не хоче йти до школи?(стаття)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Не лай мене, мама!

Батьки шукають школу для малят заздалегідь. У 4‑5 років майже всі вже пристроюють своє чадо до підготовчої групи. Але трапляється, що після інтенсивної підготовки інтерес малят до школи майже вгасає

У звичайному дитячому садку проводять комплексне дослідження готовності до школи. Перед психологом сидить шестирічний Рома. Через кілька місяців, 1 вересня, він має піти до школи, а з'ясовується, що треба перевірити, чи готовий він до навчання. Рома помітно напружений і схвильований. Що викликає таке хвилювання, адже він дуже розумний хлопчик і прекрасно знає психолога?

‑ Я тобі зараз прочитаю 10 слів, а ти повтори ті, котрі запам'ятаєш, ‑ просить психолог.

Рома починає повторювати, але голос його невпевнений і тихий. Те ж саме повторюється й на всіх інших тестах: іноді Рома не може почати говорити, на його очі навертаються сльози, і тільки після підбадьорення він виконує завдання... практично без помилок! У хлопчика добре розвинута рука, уже зараз вона цілком готова до письма. У нього чудове образне мислення: дітей з таким же результатом за тестом на творчу уяву взагалі можна перерахувати по пальцях. Але у хлопчика занадто висока особистісна тривожність. Поводитися більш упевнено йому заважає страх. Звідкіля він узявся?

Психолог запитує:

‑ Рома, а ти до школи йти хочеш?

‑ Ні! ‑ з якимсь безнадійним протестом вигукує хлопчик.

‑ А чому? ‑ запитує психолог.

‑ Тому що там уроки будуть складні та завдання великі потрібно буде виконувати. Ще боюсь, що двійку поставлять, ‑ із сумом говорить Рома.

Але ж у хлопчика досить високий рівень розвитку, щоб упоратися з завданнями для першого класу! Йому це цілком під силу, так чому ж він упевнений у зворотньому? У психолога з'являється гіпотеза...

‑ Рома, а вдома тебе часто лають?

‑ Часто... Мене батько навіть ременем б'є, ‑ очі хлопчика повні сліз.

‑ За що ж?

‑ Якщо я погано напишу або до мами пристаю, ‑ Рома ледь стримується.

‑ А чи часто тебе хвалять?

‑ Іноді. Коли прочитаю добре та не бешкетую, ‑ більше спокійно відповідає він.

Чесно говорячи, те, що Рома бешкетує, уявити дуже важко.

У групі він поводиться чемно та й у вихователя немає ніяких приводів для невдоволення. У три роки це була рухлива дитина, у міру хуліганиста, але весела й жива. Зараз же хлопчик схожий на маленького загнаного в кут звірка, настільки він завжди насторожений і напружений.
Чому він не хоче?
Звичайно, психолог поговорив із ним, розповів, що в першому класі двійок, і взагалі оцінок, не ставлять. Вирішили навіть кілька завдань із програми першого класу, і найбільш важке із них виявилось Ромі під силу, на що психолог звернула його увагу. Поговорили про те, що всі завдання він виконав на "4" або "5" і що в нього дуже розумна голова, ось тільки б йому бути дещо смілішим!

Сьогодні до першокласників пред'являють набагато більш високі вимоги, ніж 20 років тому. Дитина, яка ледь досягла семи років, повинна мати розвинуту пам'ять, логічне мислення й увагу. Їй потрібно володіти добре розвинутою дрібною моторикою, що визначає, наскільки швидко й добре вона навчиться писати. Передбачається, що дитина вже вміє читати, рахувати, розповідати за картинкою, у неї солідний багаж загальних знань.

Батьки, почувши про такі драконівські вимоги, прагнуть віддати своє чадо на курси підготовки до школи в тому дитячому садку, що відвідує дитина, або в тій школі, куди вона піде вчитись. Звичайно, це непогано. Особливо, якщо врахувати той факт, що самі батьки найчастіше не можуть комплексно підготувати дитину. У них немає спеціальних знань і часто ‑ часу.

У групах підготовки до школи дітям звичайно задають домашні завдання. Виконання їх уважається як би не обов'язковим (і не має бути таким!). Але на практиці, якщо дитина не виконає завдання, її по голівці не погладять. Тому в кожній другій родині, де є дошкільник, періодично розгортаються баталії.

Дитина не хоче сідати за уроки, вона жадає грати. Мама наполягає, лається, батько погрожує ременем. Залякане маля сідає за стіл. Однак цифри, букви та візерунки виходять кривими, букви не хочуть складатись у слова. Батьки закипають: "Так він просто лінується! Не бажає займатись! Ми гроші платимо, а він!.." І обрушують на дитину весь свій гнів. Хто словесний, а хто й фізичний.

Але дорослі в цьому випадку абсолютно не праві. Дитина не винувата. Справа в тому, що така поведінка цілком відповідає її віку. За своєю сутністю вона ще дошкільник. А провідна діяльність у дітей у такому віці ‑ гра. Це задоволення, те, що цікаво, і тому дитина може присвячувати грі багато часу. Саме у грі дошкільник розвиває й пам'ять, й увагу, й уяву. "Відіграє" свої страхи, складні життєві ситуації та шукає виходи з них. Для малюка цього віку на першому місці все ще залишається слово "хочу", а зовсім не слово "треба". Звичайно, чим старше стає дитина, тим легше їй примусити себе зайнятись чимось, що їй не так цікаво. Легше, але зовсім не легко.

Педагоги на курсах підготовки до школи намагаються враховувати все це: заняття проходять у ігровій, цікавій і близькій дитині формі. Тому діти звичайно із задоволенням відвідують такі заняття, чекають на них. Але приходячи додому, діти нізащо не хочуть виконувати завдання. Чому? Тому що батьки прагнуть посадити їх за стіл саме зі словом "треба" і, не дай Боже, з ременем за спиною. Батьки погрожують: "Ось не будеш робити уроки, двірником станеш!" Або: "У школу підеш, будеш одні двійки одержувати, раз займатись не хочеш!" Поступово в голові дитини формується темний, загрозливий, лякаючий образ школи та вчителя.
Завищена планка
У таких дітей психологи діагностують високий рівень внутрішньої тривоги, а також повну відсутність бажання йти до школу.

Ситуація стає ще гірше, якщо батьки лають або фізично карають дитину за погане, на їхню думку, виконання завдання. Часто батьки виходять із себе, слухаючі, як маля не може скласти букви у склади та прочитати слово. Або коли вони бачать невдалі букви та цифри в зошитах. Якими тільки епітетами не нагороджують люблячі батьки й мами своїх дітей: "Бездара! Тупиця! Безглуздий!" Можливо, батьки щиро думають, що саме в такий спосіб зможуть настроїти дитину на краще виконання завдання. Але домагаються протилежного результату: малюк не тільки не поліпшує свої результати, але починає міркувати ще гірше.

Найчастіше батьки висувають завищені вимоги до дитини. Саме це і проявилось у історії з Ромою. Тести показали гарну підготовленість хлопчика до школи як в письмі, так і виконанні усних завдань. А батьки незмінно карали малюка, оскільки його результати не збігалися з їхніми "стандартами".
Боюсь до тремтіння...
Усім батькам, безумовно, хочеться бачити каліграфічне написання букв, цифр і візерунків і чути виразне читання. Але це неможливо в 5‑6 років! Тільки ближче до семи років середньостатистична дитина починає читати по складах більш-менш упевнено. У психологічних тестах дещо кривуваті та невпевнені лінії в завданнях "Обведи по точкам", а тим більше при самостійному зображенні не вважаються помилкою. Більш того, у тесті "Графічний диктант" нерівні, тремтячі лінії, "бруд" не викликають зниження оцінки. Хоча саме підвищеної акуратності батьки зазвичай жадають від дітей.

Дитина, яку часто лають або навіть б'ють за "погано" зроблену роботу, починає боятися братися за будь-яке завдання, тому що заздалегідь страшиться покарання. Це відбивається на м'язовому тонусі: м'язи руки та пальців виявляються настільки напруженими, що не про яке успішне виконання письмових завдань і мови бути не може. Перенапружуються й голосові м'язи, й ось уже дитина не може прочитати речення, а її голос стає тихим, тремтячим і здавленим. Не говорячи вже про те, що головна думка б'ється в голові: "Як би знову не покарали!" А для успішних занять у дитини мусить бути зовсім інший настрой: упевненість, інтерес, бажання довідатись щось нове та цікаве. Але все це паралізується страхом перед неминучим покаранням.

Малюк неодноразово чув від батьків і вихователів, що у школі сутужніше, ніж у садку, треба робити уроки та можуть поставити двійку. Але якщо вже зараз майбутнього першокласника лають або навіть б'ють за погано зроблені уроки, то цей страх поширюється на школу: "Не хочу й боюсь іти до школи, тому що можу одержати двійку, а потім ременя від батька".

Дитина, яка звикла чути окрик або одержувати зашийника за невірну відповідь, буде боятись відкрити на уроці рот і зволіє або мовчати, або сказати "не знаю", аби не ставити себе під загрозу. Однак незабаром школяр зрозуміє: за мовчання або "не знаю" можна гарантовано одержати ту оцінку, що боїшся більше за все. Можливо, також, що діти, які знають і мовчать, бояться агресії з боку вчителя. Вони ж уже звикли до неї, поки займалися з батьками вдома.

Дитина попадає в ситуацію, коли вона й відповісти боїться, і не відповісти не може. Ця ситуація стресова, і вона провокує хронічну шкільну неуспішність, невротичні симптоми (нервові тики, нав'язливі рухи для самозаспокоєння), а також підвищену захворюваність (коли хворієш, до школи ходити не треба). Саме так батьки домагаються того, щоб їхня дитина не хотіла йти до школи, у неї була висока внутрішня тривога, щоб вона втратила довіру до найближчих людей (своїм батькам), і в остаточному підсумку стала неуспішним учнем.
Благі наміри
Для того щоб мати гарний шкільний старт, дитина повинна хотіти йти до школу, очікувати цю подію з нетерпінням. Якщо вона споконвічно негативно налаштована на школу, то навряд чи буде комфортно почувати себе в ній і добре вчитись.

... А що ж Рома? У нього чудова розумна голова й гарний потенціал розвитку, щоби стати одним із перших учнів у класі. Немає головного: мудрої позиції батьків. Поки його залякують, він не зможе добре вчитись, хоча саме цей метод батьки вважають найбільш ефективним. На уроці замість того, щоби жваво відповісти, він буде боротися зі сльозами, що навертаються на очі, і запекло сумніватись: а чи правильну він дасть відповідь? Якщо раптом помилитьсь, то чи не поставлять йому двійку? А з нею додому краще не ходити. І ось уже Рома весь у полоні страху. Навіть якщо він насмілиться відповісти, його голос буде таким тихим і невпевненим, що вчителеві доведеться наблизитись до нього, щоб хоч щось розчути, а це паралізує залишки його волі.

Учитель, який любить дітей, зрозуміє, що проблема хлопчика зовсім не в незнанні або відсутності підготовки, а в паралізуючому його страху. Про таких хлопців учителя говорять: "Знає, але мовчить". Але школа є школа, і в неї досить жорсткі вимоги. Рома виявиться таким, хто пасе крайніх, а це, швидше за все, викликає більш значну агресію з боку батьків. А ближче до підліткового віку його проблеми тільки підсиляться. Саме в такий незграбний спосіб можна зробити з розумної, потенційно успішної дитини тремтячого невротика, який боїться виконати завдання або відповісти на уроці.
10 правил-помічників
Хочеться сказати батькам: ви любите своїх дітей і бажаєте їм тільки гарного. Будьте же критичні, і насамперед стосовно самих себе. Багато дитячих проблем ретельно "вирощуються й удобрюються", як не сумно, саме батьками. Починаючи підготовку до школи, не форсуйте події та намагайтесь до пори до часу перетворити все на захоплюючу гру. Розбудивши інтерес до школи в малюка, вам треба буде потім тільки підпитувати його.

Батьки можуть запитати: як переконати малюка виконувати завдання педагога без лементу та погроз? Немає нічого неможливого!

1. Виробіть чіткий режим. Нехай дитина знає, що в суботу та неділю після сніданку, вона 15‑20 хвилин виконує завдання. Потім ще 15‑20 хвилин увечері. Повісьте режим дня на стіні та звіряйтеся з ним, якщо малюк упирається.

2. Не тримайте дитину за столом більш 15‑20-ти хвилин. "Будеш сидіти, поки не зробиш!" ‑ абсолютно неприйнятний варіант для дошкільника. Якщо він знає, що заняття не будуть тривалим, то не стане сильно впиратись, приступаючи до них.

3. Під час виконання дитиною завдання намагайтесь бути присутніми рядом (але не сидіти поруч). Це потрібно, по-перше, для того, щоб малюк менше відволікався, а, по-друге, щоб надати йому допомогу, якщо вона знадобиться. Якщо дитина чогось не зрозуміє та попросила допомогти, підійдіть, спокійно й доброзичливо допоможіть їй.

4. Уключайте до заняття ігрової та змагальні моменти.

Ви можете купити пісковій годинник і запропонувати дитині встигнути написати 2‑3 рядка, доки сиплеться пісок. Це допоможе дитині краще концентруватись на завданні та зробить його більш цікавим.

5. Виключайте зі своєї мови образливі слова ("недотепа", "безглуздий", "дурний" тощо). Оцінюйте не особистість дитини, а її дії. Якщо завдання виконане погано, скажіть: "На жаль, ти сьогодні не занадто старався. Бачиш, як неакуратно вийшло". Зрозуміло, фізичні покарання цілком заборонені!

6. Ніколи не порівнюйте успіхи вашої дитини й інших дітей. Порівнюйте її досягнення або невдачі з її ж минулим досвідом. Скажіть малюку приблизно так: "Минулого разу в тебе не зовсім добре вийшло, а сьогодні вже набагато краще!" Або: "Сьогодні ти не дуже старався. Сподіваюсь, що наступного разу в тебе вийде більш акуратно".

7. Більше хваліть дитину. Ваше несхвалення повинне бути м'яким, а похвала ‑ більш частою.

8. Пам'ятайте, що малюк і так розвивається семимильними кроками (особливо, якщо йому не заважати). Не жадайте від нього неможливого, він обов'язково всьому навчиться!

9. Щоб мати об'єктивні дані про розвиток дитини, зверніться до психолога. Якщо у вашому дитячому садку є психолог, то в коло його обов'язків входить комплексне тестування дітей підготовчої групи до школи. Обов'язково довідайтесь про результати й одержуйте рекомендації.

Якщо такого фахівця в садку немає, зверніться до найближчого психологічного центру.

10. Ніколи не лякайте ані школою, ані вчителями. Щоб дитина хотіла йти до школи, в її голові має скластись позитивний, теплий образ. Розповідайте їй про ваше шкільне дитинство, згадаєте кілька веселих історій. Покажіть шкільні фото й розповідайте про ваше шкільне життя й однокласників. Розповідайте якнайбільше й конкретніше про шкільні звичаї та правила.

Пограйте у школу (ви ‑ учитель, дитина та м'які іграшки ‑ учні), а у грі задійте шкільну атрибутику: портфель, зошити, ручки, прописи, щоденник.
Щоб дитина НЕ захотіла йти до школи
І тоді ваш малюк буде чекати на 1 вересня з нетерпінням!

Змушуйте її виконувати всі завдання, і нехай сидить, поки все не зробить.

Якщо ви бачите, що дитина не старається, грізно прикрикніть на неї або навіть погрожуйте ременем.

Якнайбільше лякайте школою, злими вчителями та двійками в щоденнику.

Застосовуйте залякування для того, щоб вона сіла займатись і краще робила завдання ("Не підеш гуляти, доки все-все не зробиш!", "Ніяких мультиків, раз не старався!", "У зоопарк із таким ледарем, як ти, не піду!").

Частіше лайте та ніколи не хваліть дитину.

Автор: Юлія Василькіна, сімейний психолог

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому дитина не хоче йти до школи?

# data[].attributes.attachment_link.description
Не лай мене, мама! Батьки шукають школу для малят заздалегідь. У 4‑5 років майже всі вже пристроюють своє чадо до підготовчої групи. Але трапляється, що після інтенсивної підготовки інтерес малят до школи майже вгасає У звичайному дитячому садку проводять комплексне дослідження готовності до школи. Перед психологом сидить шестирічний Рома.

# data[].attributes.headline
Смірнова_ Чому дитина відмовляється ходити до школи

# data[].attributes.subject
Смірнова_ Чому дитина відмовляється ходити до школи

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому дитина відмовляється ходити до школи

# data[].attributes.headline
Смірнова_ Чому діти не хочуть ходити до школи? 

# data[].attributes.subject
Смірнова_ Чому діти не хочуть ходити до школи? 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Серіали України. Прем’єр

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому діти не хочуть ходити до школи | Головна тема

# data[].attributes.headline
Смірнова_ Причини дитячого страху перед школою(стаття)

# data[].attributes.subject
Смірнова_ Причини дитячого страху перед школою(стаття)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Розвиток дитини

# data[].attributes.attachment_link.title
Причини дитячого страху перед школою

# data[].attributes.attachment_link.description
Десять причин, знання яких допомагає батькам зрозуміти переживання дітей і допомогти їм

# data[].attributes.headline
Смірнова_ЧОМУ ТИ БОЇШСЯ ЙТИ В ШКОЛУ?  (стаття)

# data[].attributes.subject
Смірнова_ЧОМУ ТИ БОЇШСЯ ЙТИ В ШКОЛУ?  (стаття)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Хто взагалі більше боїться школи, батьки або діти? Як ставитися до дитячих страхів і що зробити, щоб дитина відчула себе впевненіше і спокійніше? Ось кілька психологічних прийомів і книги, які допоможуть дітям подолати дідаскалейнофобію.

Так-так, це справжня назва цієї фобії! Таким словом називається страх дітей перед школою. Звичайно, фобія в повному сенсі цього слова, особливо така екзотична, зустрічається досить рідко. Але неприємне відчуття при думці про те, що "скоро в школу", знайоме багатьом - і дітям, і їхнім батькам. Поки одні школярі з нетерпінням чекають "Дня знань", щоб побачитися зі своїми приятелями і зануритися в насичену шкільне життя, інші сумують і бояться.

Іноді причина страху - перехід в новий статус (першокласника або учня середньої школи) або в новий навчальний заклад. Спогад про неприємні шкільних історіях, образи, насмішки, про упереджене викладача і, тим більше, про Буллінг теж може отруїти перші дні вересня. Важко йти в школу тим, хто багато хворів в минулому році і відчуває себе невпевнено. Або, навпаки, батьки так замучили влітку дитини додатковими заняттями, що ніякої спраги знань до вересня вже не залишилося. А деякі діти за літо, на жаль, не встигли забути відчуття постійного стресу, нестерпних навантажень і втоми, які у них пов'язані з навчанням в школі.

Що робити, щоб дитина менше переживав через школи?

Ось що радять психологи:

1. Першокласників краще заздалегідь познайомити з першою вчителькою та зі шкільним будинком, особливо, якщо вони не ходили в дитячий сад. Постарайтеся докладно розповісти їм, навіщо потрібна школа, як буде проходити їх день, що зміниться, а що залишиться колишнім, хто буде проводжати до школи і зустрічати після уроків, коли вони зможуть гуляти, грати і спілкуватися з батьками.

2. Якщо дитина боїться зустрічі з однокласниками або вчителями, потрібно докласти зусиль, щоб з'ясувати, хто і що його засмучує. Поговоріть з батьками однокласників, з класним керівником і шкільним психологом, покличте друзів вашої дитини в гості або сходіть з ними в кіно, щоб поспостерігати за їхнім спілкуванням. Нехай дитина відчує вашу небайдужість і ваш захист: якщо йому погано, станьте його адвокатом в складній ситуації, покажіть йому, що він завжди може на вас покластися.

3. Для тих дітей, яким важко дається навчання, можна заздалегідь придумати приємні заняття, де вони будуть отримувати задоволення від процесу і де будуть відчувати себе успішними. Це можуть бути танці, спорт або творчі гуртки.

4. Батькам важливо не хвилюватися самим, щоб не передати свою тривогу дітям. Спокійне відношення мами і тата до навчання і особливо до успіхів дитини покаже йому, що батьки завжди будуть на його боці, пояснять, захистять, допоможуть. Дайте дитині зрозуміти, що школа - тільки частина життя, і світ не завалиться від поганих оцінок або від зауваження за погану поведінку.

5. Нарешті, якщо ви відчуваєте, що дитина близький до паніки і ніякі заспокійливі заходи на нього не діють, має сенс проконсультуватися з психологом. Батькам не завжди легко розпізнати глибокі причини дитячого страху, які зрозумілі фахівцеві. Цілком може бути, що одна або кілька консультацій зроблять життя всієї родини спокійніше і радісніше.

6. Є і ще один очевидний спосіб знизити тривогу. Допоможіть дитині повірити в те, що він готовий до шкільного життя, що його інтелектуальних ресурсів вистачить, щоб впоратися з навчанням. Для цього тренуйте в ігровій формі усний рахунок, пробуйте прочитати вголос пару абзаців дитячої книжки на швидкість, частіше грайте в слова, вивчіть кілька віршів, скоромовок і загадок, які подобаються дитині.

Що читати?

Щоб у вас під рукою завжди були цікаві і різноманітні завдання, ми підготували добірку книг видавництва Clever з колекції "До школи готовий!". У ній є тренажери для навчання читання і безліч веселих завдань з наклейками для різного віку. Є вікторина відмінника для тих, хто йде в перший або другий клас, і збірник олімпіадних завдань з математики. Книги відмінно підійдуть для майбутніх першокласників та школярів молодших класів.

Авторський курс підготовки до читання Ірини Мальцевої (4-6 років). Тут є досвід відомого педагога, ігрова форма подачі, докладні покрокові інструкції для батьків. Діти не тільки швидко навчаться читати, а й розширять свої уявлення про світ.

- нова навчальна книжка серії "Суперзнатокі". Маленьку книжечку можна брати з собою в дорогу, щоб не нудьгувати. Дітям пропонується розфарбувати складні предмети за зразком, розгадати секретний код і дізнатися імена тварин. Так можна в грі освоїти всю програму старшої групи дитячого садка і відчути себе справжнім супергероєм, готовим битися з невідомими труднощами першого шкільного року.

Тривоги бувають різні, і залежать вони від характеру дитини та її психологічного захисту

Важко звикати до навчання після канікул, а попереду така довга третя чверть! Мимоволі засумуєш. А у тривожних дітей знову з'являються заснули було проблеми. І одна з них - шкільні страхи, які часто посилюються через зміни життєвого ритму, навантаження, хвороб.

Школа для дітей - основний соціум. З нею пов'язано безліч обов'язків і бажань. Не дивно, що тут концентрується і більшість страхів. Один учень невпевнений у собі і побоюється підняти руку, іншому важко спілкуватися з однокласниками. Нерідко виникає страх перед перевірочною роботою, і досить часто школярі, особливо молодші, бояться вчителя. Тривоги бувають різні, і залежать вони від характеру дитини та її психологічного захисту.

Сам по собі страх не завжди однозначно шкідливий. Він позбавляє нас від зайвого ризику, допомагає адаптуватися до ситуації. Але часом тривога стає постійною і сильно ускладнює життя. Тоді необхідно звернути серйозну увагу на емоційний стан дитини і задуматися про причини його погіршення.

Страх або хвилювання?

Слово "боюся" для дітей не завжди означає страх. Так дитина може називати і інші відчуття: "Мені не хочеться", "Я хвилююся". Допоможіть синові або дочці зрозуміти свої почуття. "Коли це дійсно шкільний невроз, його прояви (депресія чи агресія) посилюються в період навчання, - пояснює Тетяна Авдулово, доцент кафедри вікової психології МПГУ. - Якщо під час канікул стан поліпшується, дитина захоплено обговорює різні теми, але при цьому відкидає всі, що пов'язано зі школою, - це привід уважно придивитися до ситуації ".

Хто частіше боїться

Найпростіше звалити проблеми на надмірно прискіпливого вчителя. Так буває, звичайно, але частіше причини набагато глибше. Важливо звернути увагу на відносини будинку. Тривога, як паросток, який потрапляє в підготовлений грунт, розвивається, коли знижена психологічний захист. Вона формується в сім'ї.

Тривожна "розсада":

1. Постійне батьківське невдоволення. Тоді дитина вічно чекає неприємностей, виникає невпевненість в собі. Такі діти можуть боятися всього.

2. Завищені вимоги. Підвищена вимогливість позбавляє дитину комфорту: його не розуміють навіть в родині. З'являється відчуття неповноцінності. Людмила Аншакова, психолог: "Діти бояться того, за що їх можуть покарати. Проте виникає бажання порушити заборону, і виходить замкнуте коло. Образ батьків в шкільних дверях або інша авторитетна постать (учитель) лякає. З'являються специфічні страхи (закритих дверей) ".

3. Гіперопіка. Дітям, які не звикли самостійно приймати рішення, непросто в колективі однолітків.

Практика

1. Якщо страшно йти в школу

Так часто буває після канікул або хвороби. Запропонуйте синові або дочці домовитися з кимось з однокласників і піти в школу разом.

2. Якщо страшно підняти руку і вийти до дошки

Часто батьки вмовляють дитину не боятися і тим самим фіксують страх. "Розумніше зосередитися на конкретній причині: ти побоювався, бо погано вивчив або точно не знав відповідь?" - коментує Людмила Аншакова.

3. Страх відповісти неправильно

Вивчайте управляти тривожною ситуацією: "У тебе є можливість підготуватися (вивчити урок, подумати, як себе повести)". Найчастіше тренуйте виступу на публіці. Від третьої особи виступати легше. Пограйте, ніби говорить не сам дитина, а той, кого він зображує.

4. При хвилюванні

Поясніть дітям, що це позитивне почуття, яке підстьобує дію. Хвилювання можна стримати простими прийомами - глибоко подихати, обміркувати першу фразу.

5. Перед контрольною

Не перебільшуйте її значення ( "Тобі потрібно виспатися, адже завтра контрольна!"). Переведіть подія в розряд пересічних ( "Такі перевірки в житті бувають постійно").

6. Якщо учень боїться вчителя

Бувають, звичайно, випадки, коли розумніше змінити вчителя, але перш є сенс попрацювати з ситуацією. У будь-якому випадку поясніть дитині сенс шкільних вимог: це не свавілля вчителя, а прагнення виконати загальні правила. Програйте різні ситуації: дитина стає вчителем, а хтось із батьків - учнем.

7. При невпевненості

Батьківський контроль повинен бути не покроковий, а підсумковий. Припустимо, просимо купити хліб, але не говоримо, який саме і в якому магазині.

8. При складнощі в спілкуванні

Запрошуйте в гості однокласників, придумуйте цікаві заходи. Намагайтеся, щоб у новій компанії або в новому місці дитина опинявся не один, а з кимось із знайомих людей.

9. Для всіх ситуацій

Справитися з тривогою і переляком допомагають загартовування, чіткий режим дня, прогулянки перед сном. А якщо з настанням темряви страхи посилюються? "До кінця дня накопичується фізична втома, і тоді тривоги йдуть на другий план, - пояснює психолог Людмила Аншакова. - Батьки поруч, організм вже не дуже розслаблений, нічого не сталося. В результаті страхи затуманюються ".

10. Анатоміруя страхи

Промовляємо або малюємо. Зображення можна посадити в клітку, замазати або взагалі порвати. Головне - винести емоції на поверхню, не тримати їх в собі.
Тривалість розмову 1 година 14 хвилин. Хлопчик, 8 років, Росія (читання провели по скайпу).
В. У неї є страх ходити в школу, залишатися там одному без мами або бабусі. Перед школою у нього блювота, не може їсти. Таке було, коли він був в першому класі. Його мама деякий час сиділа з ним в школі. З чим це пов'язано? Що це таке?

О. Незважаючи на те, що він товариський, знаходить контакт з однолітками і дорослими, але так само швидко він входить з ними в конфлікт. На даний момент у нього немає друзів, з якими б він постійно спілкувався, він з усіма свариться, то ж стосується і дорослих. Йому дуже складно дотримуватися правил, він весь час намагається їх змінити і підстроїти під себе, що веде до конфліктів. Їм складно управляти. На уроках вчитель дуже багато уваги приділяє саме йому. У класі постійний хаос, починає ламатися навчальний процес. Стас постійно вимагає до себе увагу. Конфлікти виникають саме з цієї причини. Робити уроки йому дуже складно, він починає нервувати, йому потрібно робити постійні паузи і перерви. Будь-які правила викликають в ньому внутрішній протест. У нього немає друзів, з дітьми він свариться, конфліктує. Його постійно лають, намагаються поставити в рамки, він постійно конфліктує з учителями. Він в постійному порушенні і конфлікті з усіма. Коли хтось із близьких поруч, тягар пильної уваги до себе не таке важке, воно перекладається на плечі близьких.

В. Він боїться, що його не заберуть зі школи, що у бабусі або мами поміняються плани. Раптом по магазинам підуть, або де-небудь станеться якийсь випадок, і не буде кому його забрати.

О. Є діти, з якими він постійно спілкується без конфліктів?

В. Є у нього пару друзів.

О. Як часто він отримує зауваження від вчительки, яка зараз веде кілька уроків? Учитель постійно за ним стежить, постійно коригує, робить зауваження. Треба у Стаса запитати. Їх двоє, але постійно один.

В. Як виглядає цей учитель?

О. Їй від 35 до 40 років, струнка, невисока. Чи не блондинка і не брюнетка, темно-русява, шатенка.

В. Це та, що зараз в новій школі?

О. Перша вчителька, перший відбиток.

В. Так, схожа.

О. Дитина ще не може усвідомити це, все це підсвідомо. Перший досвід, новий етап, новий рівень, перехідний період, Перший крок до відповідальності і самостійності. Був конфлікт, невдалий досвід , Є страх. Це все на рівні підсвідомості. Все пережили, він через це пройшов, але залишився укол, скалка. Перший клас, перші кроки, перше сприйняття, перший досвід не дуже приємний для обох сторін був. І школа сприймається негативно, є страх повторити і зробити помилку. Дитина це може навіть сам не усвідомлювати. Новий етап і правила, яким він зобов'язаний підкорятися. Він вільно ріс, не було заборон. Він вільний по своїй натурі дитина. Є діти слухняні, а є вільні. У нього волі було колись багато, а тепер немає. Це психологічна проблема, потрібна психокорекція. Його потрібно виводити з цієї ситуації. Працювати потрібно не тільки зі Стасом, але і з мамою, бабусею. Потрібна робота дитячого психолога, який би допомагав Стасу зняти його колосальна напруга. Школа викликає в ньому стан стресу. Всі фізичні прояви, коли йому погано, не може їсти, спазматичні явища, це говорить про те, що він занадто сильно напружений. У школу він йде вкрай неохоче. І сам процес для нього проблематичний, і він починає його в своїй уяві доводити до досконалості, домальовувати максимально негативне ставлення. Він там не хоче залишатися, ще не прийшовши туди, він уже хоче назад. І його лякає думка, що раптом щось трапиться, і там доведеться затриматися довше. Проблема була заснована на конфлікті, вчитель не стримався, повів себе некоректно по відношенню до нього, не педагогічно, тому що він багато вимагав до себе увагу. Весь навчальний процес починав хитатися, що виводило її з рівноваги. Потрібно знімати негатив, який він отримав. Він пережив його як дитина, не усвідомив, але в підсвідомості це відбилося. Ситуація стандартна, її лякатися не потрібно. Протягом 3-6 місяців рекомендувалося б відкоригувати його поведінку і ставлення до певних ситуацій. Потрібно витягнути з нього цей негатив через малюнки, опис, асоціації. Можна спробувати зробити це тобі, але потрібен безпосередній фізичний контакт, оскільки це має більш сильний вплив. Ситуацію можна виправити, і поки вона не обросла далі проблемами, як сніжний ком, її треба виправляти. Будь-яка така заноза починає обростати і розростатися. І поки ситуація не виходить з-під контролю, поки вона піддається корекції, потрібна невелика корекція, змінити його ставлення, змінити програму. Потрібно поводити його до дитячого психолога. Йому потрібна посидючість і вчитися зосереджуватися на процесі, через ігри і через завдання. Краще це робити сторонній людині, тому що дитина його сприймає інакше, він більш зосереджений і залучений в розмову. Коли це близький, рамки стерті, коли стороння людина, рамки обмежені, тим більше, коли він досвідчений і знаючий. Тому потрібен фахівець. Ситуацію можна виправити, некритична. Стерши негатив, змінивши ставлення до нього, можна абсолютно легко позбутися від проблем. Це пов'язано з фізичним і емоційним станом. Чи не буде блювотних позивів, що не буде страху перед школою. Панікувати не треба.

В. Нова вчителька йому підходить?

О так. Вона постарше, досвідченішим, хороший педагог, інший гарту, ніж колишня. Але справа не в педагогів, проблема в самому дитину. Яка б школа не була, завжди його будуть оточувати різні люди. Дорослішими, педагогів буде більше. Претензій з боку кожного теж буде більше. Кожен учитель - певна енергетика, певний характер і навіть стиль. Важливо навчитися швидкої адаптації до ситуацій, правильному їх сприйняття. Він знаходиться на початку довгого шляху навчального процесу, тому важливі правильні коригування.

В. Які коригування потрібно зробити бабусі і мамі, що їм потрібно зрозуміти?

О. Більше наполегливості і вимогливості до нього, між ним і бабусею і мамою стерті рамки. Він часто диктує умови, хоча він ще дитина. У них іноді навіть змінюються позиції, говорить, що робити мамі, бабусі. Дитина повинна відчувати рамки, що можна, а що ні, і розпочате доводити до кінця неухильно. Але не зриватися, говорити вимогливим і спокійним тоном, не піддаючись на провокації. Це вимагає великого терпіння. Будь-який процес буде розтягуватися набагато довше. Але все, що він зараз повинен робити, він повинен робити. Це усвідомлення повинно прийти через правильне ставлення до нього з боку близьких. Повинен бути розпорядок дня, який повинен дотримуватися завжди. У скільки лягати, у скільки вставати, має залишатися час на ігри і на уроки. Все повинно бути продумано. Повинні бути правила, і їх потрібно встановлювати. Він вільний дитина, живе на рівні "хочу - не хочу". Діти в такому віці несвідомі, він не може прорахувати правильність або неправильність своїх дій, він неусвідомлено на відміну від дорослих. Дорослі розуміють, діти - немає, тому їх потрібно постійно коригувати. Обмежувати їх не можна, але повинна бути вимогливість, він повинен розуміти, що кожен вчинок має за собою наслідки. Якщо щось порушується, то наслідки незворотні. Самостійність полягає в тому, що дитина повинна усвідомлювати свою зону відповідальності. Навіть коли він не отримує очікуваного результату, не можна категорично говорити немає. Потрібно підбирати правильні слова. Не можу зараз, але тоді-то. Не можна позбавляти дитину надії. Повинні бути м'які некатегоричності підходи, пояснювати, чому зараз не можна, а потім можна буде. Тоді з дитиною буде легше домовлятися. Потрібен безпосередній особистий контакт з фахівцем.

В. Як правильно можна Стаса налаштовувати? Які настройки має видати психолог, що повинні говорити мама чи бабуся?

О. Потрібно непомітно для нього витягнути проблему назовні, в чому вона в кінцевому підсумку полягає. Це психологічна проблема, неправильне сприйняття. Це засновано на конфлікті. Описати або намалювати, що він відчуває, може бути навіть промовити. У що і в якій формі виливається проблема. Чому він боїться, що його не заберуть, а якщо не заберуть, як він це бачить, що буде далі. Потрібно довести це до кінця. Ставити запитання, і давати йому можливість самому відповісти. В процесі побудови розмови досвідчений фахівець виводитиме його на те, що він сам виведе і озвучить не тільки саму проблему, але і її рішення. Дитині завжди потрібно давати можливість самому знайти відповідь, подумати. Це перший крок до усвідомленим вчинків. Якщо ти робиш, то повинен знати для чого, навіщо і чому, чим може це закінчиться. А що далі, як ти вважаєш? Якщо з якихось причин мама затрималася і не забрала тебе вчасно, що тебе лякає в школі? Він озвучує, чого він боїться. Як ти вважаєш сам, як можна вийти з цієї ситуації, що можна зробити? Такими навідними питаннями він сам впорається з внутрішньою проблемою. Я зрозумів і я вирішив. Я зрозумів, і тепер не боюся. Ми боїмося того, чого не знаємо, навіть дорослі люди. Страх перед невідомістю. Саме відвідування школи для нього стрес і страх, нехай він цього не усвідомлює, але це є. Це потрібно витягнути назовні, проговорити. Підвести його до того, щоб він сам сказав, що в цьому випадку потрібно робити і як поступати.

В. Він впорається з цією проблемою?

О. Це завдання не тільки його, а й його близьких. Їм всім разом доведеться справлятися з цим. І це буде корисним для всіх. Влитися в колектив і взаємодіяти з іншими людьми у нього вийде. Від природи він контактний і товариський. З цим проблем не буде. Це новий етап в його житті, він складний. Школа - це стрес для дитини. Все інакше, все по-іншому, коли з нього постійно щось вимагають. Ми всі дуже різні. Є стереотипи, що склалися, але по суті ми всі різні, реагуємо на все по-різному. Тому не треба лякатися, коли говорять, що моя дитина не такий як усі. Немає однакового підходу в сприйнятті. Кому-то простіше, комусь легше, всі ми різні. При бажанні і правильному підході будь-яку проблему можна вирішити. Йому важливо правильно сприймати все, що з ним відбувається навколо, і правильно на це реагувати. Вчитися себе контролювати, аналізувати, робити висновки. Все це цілком можливо і реально. Потрібно лише докласти зусиль. Надалі доведеться доопрацьовувати, що колись було недоработано. У вихованні дітей це особливо гостро відчувається. Це випробування, нелегке завдання, що вимагає зусиль, терпіння, мудрості і знань. Не тільки ми вчимо дітей, а й діти вчать нас. В якійсь мірі вони для нас теж вчителя. Дивлячись на них, ми змінюємося, вони змушують нас змінюватися, бачити далі, ширше і глибше. Це загальна проблема, з якою цілком реально впоратися, вона не така серйозна і глибока, що не настільки складна, її реально вирішити.

В. Він вчиться добре. Може бути, Віра в чомусь винна, що з ним так відбувається?

О. Будь-які страхи передаються близьким. А діти особливо відчувають страхи своїх батьків і близьких. Мати і дитина енергетично пов'язані, перебувають в одному полі. Чим більше буде переживати мама, тим більше на це буде реагувати дитина. Страхи засновані на незнанні. Чим більше буде розуміння суті процесу, тим менше буде страхів. Іноді потрібно по-філософськи ставитися до проблем, які не вдається в даний момент вирішити. Потрібно поміркувати, заспокоїтися, запланувати вирішувати проблеми. Повинно бути спокійне і рівне ставлення до неї. Чим менше буде страхів у мами і бабусі, тим спокійніше буде Стасу. Поменше озвучувати свої проблеми і страхи. Не можна дитину повністю відгороджувати від проблем. Їх можна озвучувати, але в доступній для дитини формі, щоб він розумів, що зараз поки не все добре, тому треба діяти так-то і так. Але все чути і бачити дитина не повинна. Якщо мама в чомусь не впевнена, якщо мама в собі сумнівається, то відчуття захисту пропадає. Дитина повинна відчувати впевненість, доброту, любов і сильну добру маму, яка знає і вміє все. Він так повинен сприймати батьків. Він повинен поважати маму і бабусю, бо вони старше, вони близькі, вони більше знають. Це потрібно в нього закладати.

В. Є на ньому псування або пристріт?

О. Було і є багато заздрості. Чи не на нього направлено, але оскільки в його поле це діє, на ньому теж відбивається. На ньому конкретно не видно, але на близьких є пристріт і заздрість.

В. На кого конкретно?

О. На бабусі.

В. Від кого?

О. Широке коло людей. Образи з боку близького оточення, родичів. Що чим більше допомагаєш, тим більше вимагають, сто раз допоміг, один раз відмовив, і все, різкий негатив. Таке ставлення до бабусі. Від людей, з якими колись доводилося працювати і співпрацювати, теж є негатив. Взаємна недовіра було. Не стільки на мамі, скільки на бабусі.

В. Якось зняти це можна?

О. Всі ми знаходимося в певному середовищі, ми в ній занурені, нам доводиться взаємодіяти. Відбувається постійний неминучий енергообмін зі знайомими і навіть незнайомими людьми, це як сміття. Як ми чистимо фізичне тіло, потрібно чистити і більш тонку і незриму суть. Потрібно робити зусилля, щоб власна біологічний захист була щільною і великий. Повноцінний відпочинок, достатня кількість води в організмі. Потрібно уникати зневоднення клітин. В сучасних умовах і екології, величезна кількість електронних приладів, це все сильно руйнує. Потрібно свою біологічну оболонку постійно коригувати. Повинно бути достатня кількість кисню, відповідне дихання, щоб кисень доставлявся клітинам, фізична активність 2 години 2 рази на тиждень. Дарувати добро тим людям, які цього потребують, допомагати. Всі вчинки і емоції повинні бути засновані на любові і вдячності, їх потрібно проектувати. Таким чином знімається програма від негативу. Контрастний холодний і гарячий душ, заземлення, молитви і походи до церкви оздоровлює і очищає не тільки тіло, а й душу. Є люди, здатні впливати на енергетичні поля, вирівнювати і коригувати їх. Але без особистих зусиль все буде приходити до того, з чого почали. Повинна бути обов'язкова своя робота.

В. Не може бути ця заздрість і пристріт від двоюрідної сестри мами?

О. Може. Найсильніше вплив від людей, від яких такого не чекаєш, від них негатив має велику вражаючу силу. Через те, що є енергетичне спорідненість.

В. В минулому читанні сказали, що в 20-23 роки у Стаса будуть проблеми. Якого характеру будуть проблеми у нього?

О. Новий етап самостійності. Він завжди буде прагнути до незалежності, швидко стати самостійним, вирватися з-під опіки. Перші кроки до незалежності. Буде спроба взяти більше, ніж зможе забрати. Будуть проблеми з навчанням, яка буде перериватися в зв'язку з тим, що він щось буде міняти. Буде проблема становлення, він спробує організувати свій бізнес. Він вчиться, потім кидає навчання, починає щось затівати. Проблеми становлення. Чи не слухає нікого, робить те, що вважає за потрібне. Чи не все гладко виходить. Буде перерва в навчанні, потім він знову буде вчитися. Пов'язано з навчанням і становленням. Спроба проявити себе, стати незалежним.

В. Наслідків ніяких не буде для сім'ї, для нього самого? Відбудеться психологічним зривом, або буде щось серйозне?

О. Все буде залежати від адекватності близьких, наскільки вони йому дадуть можливості щось робити самому. Все повинно бути адекватним. Батьки досвідчені, розумні і знають. Можна не просто відійти в сторону, а зайняти позицію спостерігача. "Я тобі, як батько, дав все, що міг дати. Ти хочеш самостійності. Кожен має право на помилки, пройти свій шлях. Раз дитина вирішує бути самостійним, то, будь ласка, будь самостійним, і сам вирішуй свої завдання в міру можливості. Я можу цим допомогти, але більше вибач, але на це тільки можеш і розраховувати. Тому що в разі невдачі потонешь не тільки сам, але і нам потопу. Вчися на своїх помилках, ось і пробуй ".

В. Яку йому краще професію обрати?

О. Торгово-грошові відносини, маркетинг, менеджмент. Його розвивати треба в області економіки.

В. Як у нього складеться сімейне життя?

О. Діти у нього будуть. Відносно шлюбу він буде дуже обережним, і не буде поспішати з цим. Спочатку будуть вільні стосунки, як цивільний шлюб, а потім вже офіційний. Все буде поступово і довго. Всі вже близькі йому будуть говорити, що пора приймати рішення, підганяти його. Не один, але в той же час не одружиться він довго. Прораховуватиме, бути обережним. Одружується він один раз, але думати буде дуже довго. В особистому житті у нього все буде рівно.

В. Діти від нього будуть?

В. доживе чи бабуся до правнуків?

О. При правильному настрої можна дуже довго прожити і побачити своїх правнуків. До цього треба прагнути.
В. Як їй правильно налаштуватися?
О. Здоровий спосіб життя, здорові думки, позитив. Чим менше прив'язок, тим вільніше. Чим вільніше, тим легше. Чим легше, тим правильніше. Якщо є матеріальні втрати, до них потрібно рівно і спокійно ставиться. Це все можна вирішити. Вирішувати проблеми потрібно в міру їх надходження. У разі проблем, скласти план А, В, С. підстрахуватися, стратегічно все прорахувати, і спокійно жити і насолоджуватися кожною хвилиною цього життя. Дякувати Всесвіт і Бога за все, що має і за все людей, яких любить. Такий настрій найправильніший і здоровий. Він дає впевненість у сьогоднішньому і завтрашньому дні. Чим менше буде розгойдуватися внутрішній маятник, тим довше життєвий шлях. Насправді це не складно. Це, здається, що страшно щось втрачати. Насправді найстрашніше - це втрата людей, яких ми любимо. Все інше - це можуть бути вирішені проблеми. Потрібно розуміти, для чого живеш, з якими думками. Своїми думками ми створюємо не тільки свою реальність, але і буття своїх близьких. Чим чистіше і спокійніше і позитивніше буде внутрішній настрій у всіх, тим якісніше буде життя.
В. Як краще жити бабусі з мамою і Стасом або окремо?
О. Три покоління під одним дахом. Потрібно відчувати власні відчуття. Раніше у всіх країнах і релігіях було поширене, що під одним дахом живуть кілька поколінь, вчаться один у одного, передають досвід. Це простіше і легше. Але часи змінюються, змінюються обставини. У якихось ситуаціях це зручно, в якихось - ні. Однозначно сказати, як краще, складно. Повинно бути комфортно всім, хто знаходиться під одним дахом. Не повинно бути відчуття дискомфорту, що я заважаю, мені заважають. Правильніше було б жити окремо, але недалеко.

В. Скільки у Стаса буде дітей?

В. Мальчики или девочки?

О. Діти будуть різностатеві, будуть і хлопчик, і дівчинка. Першою буде дівчинка, а потім буде хлопчик.

Якщо ви помітили орфографічну помилку, будь ласка, виділіть її мишкою і натисніть Ctrl + Enter.

Навчальний рік почався, стільки всього ще попереду. Однак деякі батьки вже зіткнулися з певними труднощами. Наприклад, що робити, якщо дитина боїться йти в школу? Ні в якому разі не варто ігнорувати цю проблему,

так як це в майбутньому може стати причиною психічних розладів у дитини. Давайте розберемося в причинах, які викликають у дитини страх перед школою.

Є діти, які радісно підхоплюються вранці і бадьоро біжать на уроки. Але набагато більше тих, хто йде без особливого захоплення. Інший раз щоденні збори перетворюються на справжні муки як для дитини, так і для його батьків. В очах малюка жах і сльози при одній думці про те, що треба йти в школу. У таких випадках мова йде про шкільну фобії. Сьогодні про це явище з тривогою говорять і вчителі, і батьки, і психологи. Але в наш час важко уявити собі нормального дитини, ізольованого від шкільного життя. Як же знайти вихід з глухого кута?

Фахівці відзначають, що точної статистики, що визначає масштаби явища, поки не існує. Наприклад, за оцінками французьких експертів, від шкільної фобії в серйозній формі страждають 2-3 відсотки всіх учнів. Психологи підкреслюють, що ці діти зовсім не примхливі і не ледачі. Найчастіше, навпаки, вони можуть дуже добре вчитися. Але сама необхідність увійти в будівлю школи немов включає якісь гальма.

Іноді починається погано усвідомлена паніка, шкільний світ викликає у дитини чи підлітка різке відторгнення. Неконтрольована тривога може супроводжуватися безсонням, блідістю, серцебиттям, головним болем, буває навіть, що підвищується температура. Найчастіше шкільна фобія пов'язана з якимись глибоко захованими дитячими страхами. Але дитині найпростіше направити на сполох на певний об'єкт - школу.

Хто винен?

Психологи вважають, що у малюків неприйняття шкільного світу часто стає відображенням страху розлуки. Дитина підсвідомо боїться надовго розлучитися з мамою, тільки з нею він відчуває себе в цілковитій безпеці. Іноді шкільна фобія маскує цілком конкретну боязнь спілкування з однолітками, якщо ті ставляться до дитини агресивно або, наприклад, сміються над ним Занепокоєння з приводу можливих невдач в школі - ще одна причина постійного страху. Багато батьків мало не з колиски стурбовані майбутніми успіхами сина А діти це прекрасно почувають. І тоді шкільне життя з самого початку для них стає джерелом підвищеної тривоги. Найчастіше витоки фобії взагалі не пов'язані з навчальним закладом. Страхи можуть відображати будь-які обставини, що ставлять під загрозу емоційну безпеку дитини: складні відносини з батьками, занадто закрита, відгороджена від решти світу сім'я, розлучення мами і тата і т.п.

вік ризику

Фахівці вважають, що загострення шкільних страхів зазвичай трапляється в самі ключові, перехідні моменти життя дитини і підлітка. Перший період - 6-7 років, початок відвідування навчального закладу, другий - 10-11 років, закінчення початкової школи. І звичайно, складний підлітковий період дорослішання - починаючи з 14-15 років. Найбільший ризик пов'язаний з тим, що шкільна фобія, якщо її не подолати, може породити так звану соціальну фобію: боязнь спілкування, боязнь публічних місць. І в кінці кінців, вже доросла людина може приректи себе на соціальну ізоляцію.

Після літніх канікул

Однією з причин виникнення фобії може стати повернення до школи після тривалих літніх канікул або зміна школи, так як це досить серйозне випробування для дитини. Ось найпростіші правила, які допоможуть уникнути можливих проблем.

В першу чергу важливо розуміти, що адаптація повинна бути поступовою. Якщо ще вчора дитина лягав спати за північ і прокидався до обіду, то завтра йому буде вкрай складно встати о сьомій ранку. Основна вимога до ефективного розпорядку дня школяра - його стабільність. Важливо, щоб дитина вчасно снідав, обідав і вечеряв, в один і той же час лягав спати і вставав, гуляв і робив уроки і так далі. Такий режим в період адаптації є певним сигналом для організму: "Все в порядку, ситуація штатна, несподіванок не передбачається, можна заспокоїтися".

Батьки повинні бути готові до того, що в перші тижні і місяці навчання, швидше за все, буде потрібно більше їх контролю і допомоги дитині, навіть якщо він вже далеко не першокласник. Участь дорослих необхідно для дотримання заведеного режиму дня, для того щоб налаштувати дитину на виконання домашніх завдань, розібратися зі складними моментами в навчанні, можливо, забутими за літо. Треба більше хвалити, підтримувати його старання і зусилля щоб у школяра було достатньо часу для сну і прогулянок на свіжому повітрі. А ось початок відвідування секцій і гуртків по можливості краще відкласти на 2-4 тижні, давши дитині спочатку втягнутися в навчання.

Також батькам важливо пам'ятати, що не тільки малюки-першокласники на початку навчального року потрапляють в нову для себе середовище. Старші школярі також змушені знову проходити адаптацію, коли з тих чи інших причин виявляються в новому класі і школі.

Шукаємо іншу школу?

Переклад дитини в іншу школу може бути одним з ліків від фобії. Хоча, як правило, це не кардинальне рішення, а лише переміщення проблеми. Правда, іноді такий захід може стати першим кроком на шляху подолання шкільної фобії.

У зв'язку з переїздом або іншими обставинами дитина приходить у вже сформований колектив, опиняючись там єдиним новачком. Інша справа, коли формується повністю новий клас, наприклад, при наборі в гімназію або при укомплектуванні профільних класів.

Стрес у школяра виникає в обох ситуаціях, однак перший варіант більшість дітей переживає важче. Потрапляючи в колектив хлопців, які навчаються разом вже кілька років, школяр так чи інакше виявляється об'єктом підвищеної уваги. Дитина переживає, як його приймуть нові однокласники, чи зможе він знайти друзів. Крім того, хвилюється про те, як складуться відносини з педагогами, чи не виявиться занадто складною навчання в новому класі.

Допомагаючи дитині в цей період, важливо розуміти, що зайве втручання здатне, скоріше, нашкодити, ніж принести користь. І чим старша дитина, тим менше явним повинно бути втручання батьків. У перший час на новому місці можуть виникати різні труднощі, але важливо дозволяти дитині вирішувати їх самостійно, а не виступати постійним посередником між ним і однокласниками або педагогами.

Перший час треба бути особливо уважними до дитини, розпитувати його про школу, про хлопців, про минулий день, щиро цікавитися його успіхами. Якщо видно, що школяр постійно пригнічений і розповідає про проблеми в стосунках з однокласниками, можливо, буде потрібно втручання в ситуацію батьків і класного керівника.

Вихід - в єдності

Причин шкільних страхів і крайнього їх прояву - фобії - безліч. Тому в кожному випадку головне - зрозуміти, чого саме боїться дитина. І потім шукати способи допомогти йому. Важливо не відмахуватися від проблеми, не залишати школяра наодинці з його страхами і стражданнями. У деяких випадках обов'язково потрібна професійна допомога психологів: або індивідуальна робота, або в групах. Але найбільш ефективною вважається сімейна терапія. Щоб допомогти дитині зробити шкільне життя радісною, потрібні спільні зусилля і батьків, і вчителів.
"Болить живіт" або "сьогодні не треба в школу" - проблема часта, а причини різні. Існують рішення для будь-якого віку.
Відчувати страхи і тривоги - абсолютно нормальне явище здорової психіки. У нормі, страх змушує людину "здригнутися" і максимально активізуватися, реагувати, швидко діяти. У цьому сенсі відчувати страх неприємно, але корисно.

Все змінюється, коли страхів стає занадто багато, або коли дитина в них "застряє", втрачає контроль над собою і ситуацією. Чому це відбувається? Фобії не виникають відразу. Найчастіше, це результат тривалого накопичувального процесу, починаючи з раннього дитинства, протікання вагітності і пологів. Або ж це боязнь розлуки з батьками, або труднощі з навчанням, або неприємності у відносинах з вчителями і однокласниками.

Або страх невідомості, завищені батьківські очікування, занижена дитяча самооцінка, занадто суворі батьки або занадто тривожні батьки. Роботу з травмами, проблемами і їх наслідками, безумовно, слід довірити спеціаліста-психолога (дитині дошкільного та молодшого шкільного віку, наприклад, підходить арт-терапія - казка-терапія, малюнкова терапія, підліткам - сінематерапія, групова терапія) .Проте, є простір, в якому батькам і дітям можна і потрібно попрацювати самостійно.

Фобія - це не що інше, як страх ... самого страху, тобто сильне, буквально панічний, неприйняття страху, як такого. Парадокс полягає в тому, що для перемоги над дитячими фобіями, батькам доведеться їх ... полюбити: визнати, прийняти і "обіграти".
Як допомогти дитині позбутися страху школи?
Крім усього перерахованого вище - складності з навчанням або відносинами - реальна проблема може бути абсолютно дріб'язкової, але при цьому турбувати дитини: на святі забув вірш, щось упустив в їдальні, зайшов в туалет для протилежної статі - так все, що завгодно. Поясніть, як впоратися з відчуттям дискомфорту і як виправити ситуацію.

Часто діти відчувають, що всі дорослі члени сім'ї працюють над якоюсь спільною справою, намагаючись захистити від неї дитину. Діти інтуїтивно будуть намагатися взяти участь в непростій ситуації, бути вдома і поруч з сім'єю, щоб нічого не упустити. Якщо є проблема, і батьки об'єднуються для її вирішення, а дитину в неї не присвячують - дитина все одно це відчуває. Не приховуйте від нього наявність загального сімейного справи - розкажіть стільки, скільки вважаєте за потрібне. Розставте акценти таким чином, щоб дитина зрозуміла: найкраща допомога з його боку зараз - це вчитися, ходити в школу, отримувати знання, залишатися здоровим і життєрадісним.

Чи не заперечуйте і не критикуйте, навпаки, підтримайте свою дитину. Доброзичливо, неквапливо і оптимістично розмовляйте на тривожні його теми стільки, скільки йому потрібно. Пояснюйте йому, що відчувати страх і занепокоєння - це нормально.

Уважно і співчутливо вислухавши дитини, постарайтеся плавно перевести розмову з негативного сюжету на бажаний, сприятливий варіант розвитку подій. Запитайте, яке рішення, на думку дитини, було б найвдалішим. При цьому дійте не поспішаючи, м'яко і тактовно, задаючи навідні запитання. Важливо, щоб в таких розмовах дитина розвивав ініціативу, і відчував нарівні з батьківської підтримкою і розумінням, що він і сам здатний знаходити вихід з неприємних ситуацій. Розкажіть про свої шкільні страхи і їх зникнення. Посмійтеся разом над ситуаціями - як над дитячими страшилками.

Використовуйте принцип "поступової експозиції". Кладіть дитину в нову і невідому ситуацію ненадовго, і будьте з ним разом по максимуму. Придумайте спосіб привчати його до школи крихітними порціями. Детально промовляти з ним, що він буде робити під час розлуки, докладно розкажіть малюку, що ви будете робити, поки він буде в школі. Придумайте разом, як ви від святкуєте закінчення шкільного дня, закінчення шкільної тижні.

Творчо поставтеся до принципу поєднання приємного з корисним: організуйте ознайомчу екскурсію по школі в компанії з улюбленими друзями. Заплануйте пікніки з однокласниками, зводите їх в найближчі вихідні в боулінг, зоопарк, музей або на атракціони. Чим більше позитивних емоцій - тим швидше зав'яжуться дружні стосунки в класі. Заохочуйте свою дитину до приятельських стосунків і дружнім контактам з однокласниками (запропонуйте запросити в гості після школи, спекти кумедні печива і пригостити однокласників, влаштуйте фотосесію або тематичну вечірку).

Ніщо так не підвищує мотивацію і ентузіазм в дитячому віці, як батьківська підтримка. Знаючи, що батьки високо оцінюють і люблять дитину такою, якою вона є, дитина буде більш стійкий до стресів і життєрадісний. Пояснюйте, що в школі можуть виникати неприємності, і потрібно бути готовими з ними справлятися. Скажіть, що ви завжди допоможете - і з навчанням, і у відносинах з вчителями і однолітками. У всьому і завжди ви будете поруч.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому ти боїшся йти в школу? Що робити якщо страшно йти в школу

# data[].attributes.attachment_link.description
Хто взагалі більше боїться школи, батьки або діти? Як ставитися до дитячих страхів і що зробити, щоб дитина відчула себе впевненіше і спокійніше? Ось кілька психологічних прийомів і книги, які допоможуть дітям подолати дідаскалейнофобію. Так-так, це справжня назва цієї фобії! Таким словом називається страх дітей перед школою.

# data[].attributes.attachment_caption
Користь і шкода комп'ютера, вплив на дітей і здоров'я людини

# data[].attributes.headline
Підстави для проведення батьківських зборів

# data[].attributes.subject
Підстави для проведення батьківських зборів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Не буде перебільшенням сказати, що в століття розвитку Всесвітньої мережі комп'ютер з інструменту для роботи став незамінним в побуті засобом отримання інформації, розваг і відпочинку, спілкування і навчання. Користь і шкода комп'ютера залежать від того, наскільки необхідність в ньому поєднується з правильним використанням.

Роль комп'ютера в сучасному житті

Персональні комп'ютери, або ПК - це сучасні електронно-обчислювальні машини, провідні свою історію з 1946 року, коли вченими Пенсільванського університету для задач армії США був створений комп'ютер ENIAC - Electronic Numerical Integrator and Computer, який в якості числового інтегратора і обчислювача був призначений для програмування на рішення складних обчислювальних завдань.

Як персонального пристрою ЕОМ "пішла в маси" з 1973 року з розробки компанією Xerox першого комп'ютера, який мав графічний інтерфейс і метафору робочого столу.

До цього періоду відноситься і відкриття світової мережі, без якої користь сучасного комп'ютера важко уявити.

А з 1976 році з легкої руки Стіва Джобса більш зручний для користувача варіант персонального комп'ютера Apple I набув поширення вже по всьому світу.

З кожним роком прискорюється науково-технічний прогрес, електроніка стає більш досконалою. З цього часу комп'ютер став невід'ємною частиною як роботи, так і побуту людини.

В епоху інформаційних швидкостей безцінна користь комп'ютерів в тому, що вони розвантажують людини від роботи рутинного характеру: сучасні програми оптимізують не тільки робочі процеси і продуктивність праці, але також допомагають оперувати великими обсягами інформації, забезпечуючи людині доступ до неї, обробку та зберігання у вигляді документів , ілюстративного та відеоматеріалу.

Користь комп'ютера для людини

Комп'ютери стали невід'ємною частиною життя людей:

1. Подібно телебаченню і мобільного зв'язку, немає жодної сфери життя, яка б з користю не застосовувала комп'ютерні розробки: за допомогою комп'ютера можливості людини неймовірно розширюються. Наприклад, в медицині ПК застосовують в якості інструментів діагностики та лікування різних патологій. В архітектурі без користі застосування комп'ютерів складно уявити проектні роботи.

2. За допомогою властивостей глобальної мережі комп'ютер дозволяє, перш за все, прискорювати пошук корисної інформації: досить ввести запит в пошуковий рядок браузерів А використання спеціальних сервісів автоматичного перекладу дозволяє отримувати швидкий доступ до великих обсягів інформації на всіх мовах світу.

3. Неоціненна користь комп'ютера і як інструменту передачі інформації. Наприклад, в ЗМІ публікація або подача в ефір новини з моменту її появи здійснюється за лічені хвилини.

4. Разом зі збільшенням швидкості поширення інформації збільшується і швидкість життя і необхідність організації роботи, в зв'язку з чим існує багато корисних сервісів управління проектами, що дозволяють виконувати поточні завдання як на підприємстві, так і в побуті.

5. Комп'ютер також служить інструментом комунікації та розваги, дозволяючи людям:

зв'язуватися і спілкуватися на великих відстанях в режимі реального часу;

з користю проводити дозвілля через доступ до улюбленої музики, фільмів та ігор;

здійснювати покупки без відвідування магазинів, замовляти тури і купувати квитки - прямо з дому;

розширювати соціальні зв'язки за допомогою соцмереж, месенджерів та інших сервісів, що є особливо корисним для людей з обмеженими можливостями.

Чим шкідливий комп'ютер

Людство навчилося вирішувати проблеми шкоди впливу електроструму або електромагнітного випромінювання. Однак робота з комп'ютерною технікою кидає нові виклики безпеки людей, які пов'язані не тільки з фізичним, а й з психічним здоров'ям.

1. Перенапруження: крім впливу мерехтіння моніторів на м'язи кришталика, що провокує їх надмірну напругу і шкода "сухих очей", катаракти, вплив випромінювань комп'ютера також позначається на організмі в цілому і може проявлятися в головних болях, безсонні, збудженні мозку.

2. Проблеми з хребтом. Тривале сидіння в одній позі з нерівномірним розподілом навантажень на м'язи і диски хребта несе шкоду захворювання сколіозу і остеохондрозу, невралгій, а також порушень роботи органів всього організму.

3. Тунельний синдром. Одноманітність роботи м'язів руки і кисті за клавіатурою або мишею комп'ютера приводить до виникнення больових відчуттів, оніміння, набряклості і поколювання кисті і пальців.

4. Гіподинамія. Відсутність корисної рухової активності провокує млявість, неуважність, безсоння, несе шкоду ослаблення імунітету.

5. Залежність. Заміщення реальному житті віртуальної через надмірне використання інтернету для розваги і спілкування загрожує зсувом цінностей і психологічними проблемами втрати сенсу.

6. Шкода впливу на дитячу психіку. Вільний доступ до матеріалів порнографічного, агресивного змісту, ненормативної лексики та інше може серйозно позначитися на нормальному психічному розвитку дитини.

Іонізатор повітря для квартири: користь і шкода

Користь і шкода комп'ютера для дітей

Високі технології збільшують користь застосування комп'ютера для розвитку у дітей дошкільного віку:

абстрактного і образного мислення;

концентрації уваги і пам'яті;

координації очей і рук;

творчих здібностей - наприклад, при творі власних мелодій або малюванні за допомогою миші комп'ютера;

пізнавальних здібностей, допомагаючи знайомству з навколишнім світом.

1. Грамотний вибір розвиваючих ігор для комп'ютера приносить дітям користь в розвитку.

2. Комп'ютер все більше входить в навчальний процес, замінюючи традиційні підручники, що дуже зручно завдяки властивості електронних засобів стискати інформацію, на відміну від звичних паперових носіїв, а користь інтерактивних і мультимедійних можливостей дозволяє школярам, ​​з одного боку, збільшувати інтерес до інформації, а з іншого , розслаблятися і знімати шкоду впливу факторів стресу.

3. У той же час неграмотне використання комп'ютера може призвести дитину до нездатності орієнтуватися в інформації і правильно організовувати час у монітора.

4. При постійному сидінні за комп'ютером користь цього унікального пристрою обертається шкодою здоров'ю:

Сучасним дітям не потрібні пояснення, яку користь їм несе комп'ютер: інтуїтивно вони з комп'ютером на "ти", оскільки інформаційні технології - це природне середовище їх розвитку. Недарма вони, на відміну від батьків, часто набагато швидше освоюють електронні засоби.

І тому будь-які штучні заборони на користування комп'ютером принесуть більше шкоди, ніж користі. Проте користь впливу батька незамінна у вихованні інтересів дитини, правильного ставлення до предметів, у розвитку навичок грамотної організації свого часу і структурування цінностей, в яких значущість електронної машини не буде займати провідне місце.

З якого віку дитини можна допускати до комп'ютера

У перші роки життя дитина пізнає світ за допомогою тактильних відчуттів: обмацуючи різні предмети, він перебуває в постійному процесі пізнання їх властивостей. Комп'ютер для нього є таким же предметом пізнання, до якого починає виявлятися інтерес вже приблизно з 2,5 років. Тому серйозне "знайомство" з комп'ютером потрібно починати після закінчення цього етапу розвитку, приблизно з 4 - 5 років.

Важливим моментом буде підбір якісних розвиваючих ігор: маркування рекомендованого віку зазвичай вказується на диску.

Скільки дітям дозволяється сидіти за комп'ютером

Рекомендації психологів і дослідників в області ергономіки говорять про доцільність регулювати проведення часу дитини біля комп'ютера: до 5 років спілкування з ПК потрібно обмежити до 10 хвилин в день; до 6 - 7 років - поступово довести до 20 - 25 хвилин. А в період від 7 до 10 років можна збільшити корисний час за комп'ютером до півтори години, з перервами кожні 15 - 20 хвилин.

Для цього може знадобитися корисна функція "батьківський контроль".

Важливо! Користування Інтернетом повинне проходити під наглядом дорослого: не в ролі контролера і обмежувача, а в якості помічника по організації роботи з інформацією різних видів.

Правильна організація комп'ютерного місця

Обговорення користі і шкоди комп'ютера в першу чергу пов'язано з питанням правильної організації робочого простору. Створення умов для зручного положення тіла за комп'ютером буде корисним для здоров'я в цілому:

1. Монітор встановлюють в кут кімнати або так, щоб задня панель була розгорнута до стіни.

2. Для того щоб уникнути відблисків, корисним буде повернути монітор комп'ютера під прямим кутом по відношенню до джерела світла. Освітлення при цьому потрібно зробити комфортним. Промені не повинні потрапляти прямо в очі, щоб уникати шкоди додаткового напруження зору.

3. Екран комп'ютера потрібно розмістити на лінії очей або нижче: тривале положення з піднятою головою створює шкоду напруги шийно-грудного відділу хребта. Оптимальним буде відстань від монітора до очей в 60 - 70 см: це далі, ніж в разі звичайного читання.

4. Режим очікування монітора слід використовувати в виправданих випадках - але не постійно.

5. В офісі, розрахованому на кілька робочих місць, комп'ютери розташовують так, щоб відстань між ними була не менш приблизно 1,5 - 2 м. При цьому заборонено розташовувати комп'ютери екранами навпаки.

6. Комп'ютер повинен бути заземлений.

7. Простір під столом повинно забезпечувати витягування ніг, щоб усувати шкода втоми від тривалого сидіння.

8. Крісло для комп'ютера повинно забезпечувати природне положення ніг і підтримку спини прямий: ступні при цьому розташовуються на підлозі, а стегна знаходяться паралельно лінії підлоги.

9. Офісне крісло повинно мати спинку, властивості якої забезпечують опору поперековому і грудному відділу хребта. При цьому невелика опуклість спинки на рівні середніх поперекових хребців забезпечує користь їх фіксації в правильному фізіологічному вигині. При відсутності опуклості для профілактики остеохондрозу буде корисним використовувати невелику диванну подушку під спину.

10. А плаваючий нахил спинки крісла забезпечить така зміна положення спини, яке принесе користь в усуненні напруги від одноманітної пози тіла під час роботи.

Правила роботи за комп'ютером

Ризиків для психічного та фізичного здоров'я дійсно багато, тому при роботі з комп'ютером, щоб уникнути можливої ​​шкоди важливо дотримуватися техніки безпеки.

1. Насамперед слід захистити очі від шкоди впливу монітора через те, що наш зір має властивість вловлювати найдрібнішу вібрацію, мерехтіння, реагувати на синє випромінювання. Тому краще використовувати монітори з високою роздільною здатністю, вільні від мерехтіння, а перед початком роботи користь принесе правильна настройка кольорової палітри, з ретельним підбором синього і червоного спектра.

2. При роботі з текстами на папері потрібно посувати листи максимально близько до екрану: так знизиться амплітуда частих рухів голови і напруга очей від постійного переведення погляду.

3. Важливо дотримуватися поставу: спину і шию потрібно випрямити, плечі розслабити, ноги зручно розташувати на підлозі, а кисті з передпліччям тримати на одній лінії. Такий стан дозволяє мінімізувати шкоду для здоров'я хребта від напруги шиї і передпліч.

4. Режим активності. Тривала робота на комп'ютері вимагає 10-хвилинних перерв, робити які буде корисним щогодини. Відпочинок краще проводити активно: виконати присідання, нахили, розминку для рук і очей. Приклади вправ для очей на зняття напруги - руху вгору і вниз, справа наліво, по колу. Користь принесе і зміна фокуса: по 15 секунд дивитися то на дальній предмет, то на витягнутий вказівний палець. Корисні властивості контрастних компресів (холодний змінюється гарячим) і примочок з чаю і трав, в тому числі і у вигляді кубиків льоду, допоможуть також розслабити очі після роботи з монітором.
Важливо! Користь принесе і харчування, багате на вітамін А (бета-каротином).

5. Для зменшення шкоди впливу електромагнітного випромінювання допомогу нададуть спеціальні окуляри для комп'ютера з нанесеним на лінзи захисним напиленням; крім Тогво час роботи слід перебувати подалі від системного блоку.

6. В якості профілактики від шкоди "інформаційного сміття" користь принесуть, "комп'ютерні вихідні", під час яких слід виключити або максимально мінімізувати роботу з гаджетами.

7. При використанні периферійних пристроїв комп'ютера також корисним буде дотримуватися правил гігієни:

Увага! Робота сидячого характеру вимагає приділяти мінімум 1 годину в день прогулянкам і фізичних тренувань.

висновок

Користь і шкода комп'ютера визначаються розумним до нього ставленням. Щоб мінімізувати ризики для здоров'я необхідно слідувати правилам безпеки і регулювати частоту і час використання пристрою.

Чи була Вам дана стаття корисною? Чим небезпечний і корисний комп'ютер Посилання на основну публікацію

Якої шкоди несе комп'ютер для дітей

Комп'ютерна техніка стала обов'язковим учасником в житті сучасних дітей.

Все більше часу дошкільнята та учні освітніх установ проводять за монітором.

Тому батькам важливо знати, який вплив надає комп'ютер на здоров'я дитини, щоб своєчасно вжити необхідних заходів захисту.

Шкода комп'ютера для дітей: міф чи реальність?

Комп'ютер корисний і зручний для навчання і розвитку дітей різних вікових груп, але одночасно і небезпечний для їх здоров'я. І це аж ніяк не міф.

Безпека комп'ютера залежить від тривалості та цілей його використання.

Потенційні фактори ризику наступні:

Напруга органів зору

Коли очні м'язи дитини під час роботи за комп'ютером знаходяться в тривалій напрузі, це призводить до:

зниження зору;

болів в голові;

надмірного стомлення;

безсонні.

Дитина може скаржитися на:

неприємні відчуття в очах;

печіння, почервоніння;

ріжучі болі;

відчуття піску в очах.

Ці симптоми говорять про перенапруження очей від монітора.

Справа в тому, що дитина повинна моргати в нормі кожні п'ять секунд. Але коли він сидить за комп'ютером, моргання відбувається в п'ять разів рідше. Очі не змочуються рідиною, стають вразливими і роздратованими. Згодом це може стати причиною зниження зору.

Вплив комп'ютера на ЦНС

Якщо єдиним улюбленим заняттям малюка стає комп'ютер і віртуальний світ, то в реальному житті він втрачає здатність налагоджувати спілкування з однолітками.

Ще більш небезпечна психологічна залежність від комп'ютера. І якщо симптоми будь-яких інших хвороб стають помітні майже відразу, то негативний вплив комп'ютера на ЦНС найчастіше проявляється в той момент, коли потрібна вже допомога професіоналів.

Негативні наслідки для м'язів рук

Кисті знаходяться під гострим кутом до робочого столу, а клавіші зазвичай мають малий рухомим ходом, від чого створюється додаткове навантаження на руки.

У підсумку після довготривалої гри, листування або роботи виникає:

поколювання;

болю в зап'ястях;

оніміння;

у важких випадках навіть судоми;

пальці починають холодеть через порушення кровообігу.

Всі описані вище симптоми говорять про розвиток так званого "тунельного синдрому кисті або зап'ястя". Дане захворювання є травму руки, коли нерви ущемляються в зап'ястному каналі.

Причинами такого синдрому стають:

Якщо постійна робота рук викликає болі в кистях і суглобах, то відсутність навантаження на інші частини тіла більш небезпечно для зростаючого організму.

Через бездіяльність м'язів спини починається їх деградація, а оскільки обмінні процеси в хребті залежать від їх роботи, отже, розвиваються і хребетні захворювання. Руйнуються міжхребетні диски, наслідком чого стає остеохондроз.

Саме в сидячому положенні навантаження на міжхребцеві диски набагато вище, ніж в лежачому або стоячому.

Ряд перерахованих факторів призводить до:

Інший шкоду комп'ютера для дітей

Уповільнення розвитку інтелекту

1. Небезпека з точки зору інтелектуального розвитку має дві складові.

2. В першу чергу - не вся інформація, яка присутня в інтернеті, є правдивою.

3. А з урахуванням того, що матеріали для багатьох сайтів, навіть вузькоспеціалізованих, пишуть не професіонали в цій справі, а звичайні фрілансери, можна поставити під сумнів якість наведеної інформації.

Другий аспект - швидкість і доступність отримання відповідей на запити в інтернеті. Цей фактор не дає дитині розвивати власні здібності, більш глибоко вивчати матеріал, шукати способи вирішення завдань самостійно. Знання, які отримує учень з мережі, виявляються поверхневими і незабаром забуваються.

духовний шкоду

Адже легкий доступ до сайтів порнографічної та пропагандистської тематики сприяє деградації і руйнування дитячої психіки і світосприйняття.

Безумовно, деякі ресурси мають захисні коди, але це є не скрізь.

Можна лише здогадуватися, наскільки серйозну небезпеку для адекватного духовного розвитку і становлення особистості несуть в собі подібні сайти. Це ж стосується і ресурсів, які несуть шокуючі новини про різні субкультурах, ритуалах, культах.

Електромагнітне випромінювання

Найбільше впливу випромінювання схильні діти. І це додатковий привід задуматися про обмеження часу, проведеного хлопцями за монітором комп'ютера.

Не тільки системний блок, але і монітор комп'ютера здатний створювати небезпечні електромагнітні коливання. Виробники сучасної техніки це враховують, тому оснащують передню частину моніторів захисними покриттями. А ось задню і бічні частини - немає.

Крім перерахованих факторів, комп'ютер деіонізірует повітря і виділяє в приміщення шкідливі речовини. Ці процеси протікають під час нагрівання материнської плати і корпусу.

У кімнаті, де постійно працює комп'ютерна техніка, повітря стає сухим, важким для здорового дихання, деионизирован. У дитини, що перебуває в такому середовищі, може розвинутися алергія або інші патології органів дихання.

Що робити

Щоб дитина отримувала від комп'ютера тільки користь в розвитку і навчанні без шкоди для його здоров'я і самопочуття, важливо дотримуватися кількох простих рекомендацій.

1. Використання тільки сучасних комп'ютерів з моніторами високої роздільної здатності, які забезпечують зниження навантаження на органи зору, мають зручною клавіатурою. Не варто застосовувати застарілі електропроменеву екрани - вони небезпечні не тільки для очей, а й для здоров'я дитини в цілому.

2. Правильне облаштування робочого місця дитини. Велике значення має зручність крісла. Бажано, щоб його висоту можна було регулювати.

3. Налаштування параметрів яскравості і колірної палітри екрана, щоб занадто яскраві кольори і відблиски не втомлювати очі дитини. Слід приділити увагу налаштуванню червоного і синього спектра.

4. Монітор повинен розташовуватися під прямим кутом до джерела світла, щоб уникнути виникнення відблисків.

5. Важливо стежити, щоб дитина займав правильне положення за робочим столом. Фахівці рекомендують дистанцію від дитини від екрану мінімум 50 сантиметрів. Шия і спина знаходяться в прямому положенні, плечі максимально розслаблені, ноги стійко упираються ступнями в підлогу, не напружуються. Слід приділити увагу і висвітлення, але тільки щоб світло не створював відблиски на екрані.

6. Грамотна організація графіка роботи (гри) і відпочинку. Обов'язкова умова для дітей шкільного віку - робити перерви кожні півгодини на 15 хвилин. Під час перерв - ніякого телевізора, телефону і ПК. Кращі ідеї для відпочинку - зарядка, вправи для рук і хребта, що допомагають зняти напругу в м'язах, допомога батькам по дому.

7. Безпечне час використання ПК для дошкільнят - не більше 30 хвилин в день з перервами. Рекомендується встановити на комп'ютері "батьківський контроль", щоб малюк випадково не зайшов туди, куди не слід.

8. Батькам потрібно, по можливості, виділити два дні на тиждень, коли дитина взагалі не буде користуватися комп'ютерною технікою. Але це не має зашкодити навчанні. Наприклад, на канікулах дитина може і зовсім не підходити до ПК.

9. Під час роботи за комп'ютером діти витрачають енергію. Тому важливо її правильно заповнювати. У цьому допоможе збалансоване харчування, збагачене мінеральними речовинами і вітамінами.

10. Привчання дитини до зарядки для очей. Вона складається з простих вправ, але має високу ефективність в профілактиці і боротьбі з очними захворюваннями. Можна робити примочки з чайної заварки або відвару ромашки, контрастні компреси для очей.

11. Придбання комп'ютерних захисних окулярів для дітей, яким потрібно багато працювати з ПК по навчанню. Такі вироби представлені в широкому виборі. Є спеціальні окуляри для дітей. Але краще узгодити питання їх носіння з дитячим офтальмологом.

висновок

Не варто надмірно побоюватися негативного впливу ПК на дитину. При грамотному підході особливої ​​шкоди електронна техніка не принесе. Важливо правильно пояснити дитині, що для гри і роботи за комп'ютером виділено певний час і умови, і намагатися не порушувати встановлені обмеження.

Шкода комп'ютера, яку завдають дитині, і 7 способів його уникнути

Останнє оновлення статті: 25.03.2018 р

На сьогоднішній день важко знайти сферу, де б не зустрічався комп'ютер. Він використовується скрізь. Люди, не виходячи з дому, можуть купувати, продавати, спілкуватися з друзями і працювати.

Майже в кожній сім'ї є комп'ютер, а у кого-то їх навіть кілька. Наші дітки ростуть в цьому середовищі. Бачать, як батьки постійно дивляться в яскравий зачаровує екран і натискають цікаві кнопочки.

Звичайно, вони поспішають познайомитися з цією захоплюючою "штукою" якомога раніше.

Немає нічого важливіше й дорожче здоров'я наших дітей. Його не купиш за гроші і не поміняєш, як використану батарейку. Дуже важливо розуміти, які органи і системи малюка страждають від комп'ютера. І вжити заходів, щоб цього не допустити.

Вплив на дитяче здоров'я

В першу чергу страждають очі. Вони знаходяться в постійній напрузі. При тривалому перебуванні у монітора виникають такі симптоми, як двоїння, тимчасова короткозорість, сухість і печіння. Дитячі очі швидко втомлюються за рахунок своєї незрілості.

Зір падає, і скоро доведеться надягати окуляри. Найчастіше діти грають на ноутбуці або планшеті, лежачи на дивані, що посилює навантаження на очі. За останні роки, за статистичними даними, в два рази частіше зустрічається міопія (короткозорість) у першокласників. Це свідчить про згубний вплив комп'ютера на зір.

Шкоди завдає комп'ютер і на поставу у дітей. Як правило, місце для гри або навчання за комп'ютером не обладнане під зростання малюка. Наприклад, він грає на ноутбуці, сидячи на дивані, на підлозі, розвалившись на кріслі.

Спина знаходиться в неправильному положенні. Дитина сутулиться або сильно витягує шию, тому що не бачить зображення. З часом це призводить до викривлення хребта. З'являються скарги на болі голови і в спині.

Слабка, ще не до кінця сформована нервова система у дітей дає збій при тривалому контакті з комп'ютером. Проявляється це підвищеною збудливістю, поганим сном, різкою зміною настрою.

Знижується уважність, з'являється невмотивована агресія. Згодом у дітей розвивається комп'ютерна залежність. Крім улюбленої "іграшки", залежного дитини вже нічого не хвилює.

реальний світ замінюється віртуальним;

губляться комунікативні здібності. Простіше знайти друзів в інтернеті, ніж наживо;

досягнення в справжньому житті замінюються на проходження рівня якої-небудь гри;

пропадає бажання куди-небудь виходити, що-небудь робити;

избегаются контакти з іншими людьми;

знижується апетит;

погіршується сон;

ігнорується навчання і домашні обов'язки;

проявляється агресія на будь-яку спробу обмежити контакт з комп'ютером.

Даний стан вимагає лікарського втручання. Батькам поодинці вже важко впоратися.

Діти і комп'ютер - дуже обговорювана тема. Вважається, що чим пізніше дитина познайомиться з електронною обчислювальною машиною, тим краще. Але потрібно розглянути і користь від комп'ютера.

Коли малюк зовсім малий і тільки починає пізнавати світ, йому цікаво подивитися забавні картинки на моніторі і натискати клавіші.

У такому віці не пояснити слова "не можна" або "вистачить". Спроба відвести їх від комп'ютера закінчиться плачем і істерикою. Користь від цього сумнівна.

Дітям краще почати освоювати комп'ютер не раніше 3 - 4 років. Вони вже розуміють слово "не можна". І з ним можна домовитися про час.

Психологи придумали формулу. При її допомоги розраховується приблизний час, який малюк може проводити за комп'ютером без шкоди для здоров'я:

Вік × 3 = кількість дозволених хвилин. Далі отримані хвилини × 3 = час відпочинку.

Приклад. Малюкові 5 років. 5 × 3 = 15 хвилин - гра за комп'ютером. 15 × 3 = 45 хвилин - відпочинок.

Вибір комп'ютерних ігор

Комп'ютерна ігрова індустрія не стоїть на місці. Регулярно виходять нові ігри, і одна краща за іншу. Чимало хороших ігор, які допомагають дітям розвивати пам'ять, логіку, мислення. Також деякі ігри дають розкритися природним талантам, дозволяють дізнатися багато нового, цікавого і корисного.

Діти перестають контролювати час, який проводять за комп'ютером, забувають про все на світі. Як результат - перевтома, погіршення пам'яті, поява проблем в школі.

Обов'язково дивіться презентацію до гри, яку збираєтеся купити. Переконайтеся, що в ній немає насильства, надмірну жорстокість, а також еротичних сцен. Неправильно підібрана під темперамент маленького користувача гра швидко перевтомився його, надасть сильний тиск на психіку.

Є дуже сприйнятливі діти. Вони часто переносять отримані враження в реальний світ. Це може проявитися агресією по відношенню до оточуючих людей, страхами, кошмарами ночами, замкнутістю.

Профілактика шкоди від комп'ютера

організація дитячого місця для гри в комп'ютер;

правильне положення: спина рівна, лікті і коліна знаходяться під кутом 90 °. Відстань від очей до монітора не менше 70 см;

хороше і правильне освітлення;

зарядка після перебування за комп'ютером з обов'язковим виконанням спеціальних вправ для очей;

обмеження часу користування комп'ютером в залежності від віку;

ретельний підбір ігор, враховуючи індивідуальні особливості дітей;

контроль за сайтами, які відвідує дитина за допомогою спеціальних програм.

Чим замінити комп'ютер?

Багато батьків тільки раді появі комп'ютерів. Адже це ще один спосіб захопити чадо і зайнятися своїми справами. Але для тих, хто знає про шкоду комп'ютера і хоче побільше проводити часу з дітьми, ця інформація буде корисна.

Як урізноманітнити дозвілля?

І це далеко не весь список. З дитиною можна зайнятися чим завгодно. Головне - знайти час і бажання.

Ми живемо в епоху розвинених інформаційних технологій. Без знання комп'ютера сучасній людині буде складно. Варто ставитися спокійно до того, що наші діти рано чи пізно освоять цю "чудо-машину". Це допоможе їм у навчанні та в пошуках гарної роботи.

Головне - пам'ятати про шкоду, яку може принести комп'ютер, якщо не дотримуватися елементарних правил користування.

Оцінка статті:

Завантаження ...

Вплив комп'ютера на дитячу психіку. проект | Соціальна мережа працівників освіти

Муніципальне бюджетне загальноосвітній заклад "Гімназія №7" м Торжка

Тема проекту:

Вплив комп'ютера на дитячу психіку.

Робота учениці 10 класу

П.І.Б. того, хто навчається:

Ємельянова Анна Андріївна

Керівник проекту

П.І.Б. Борисова Ольга Олександрівна

1. Робота допущена до захисту "_____" _______________ 2018 р.

2. Підпис керівника проекту _________________ (__________________)

3. Торжок

4. 2018

5. Зміст

6. Паспорт проекту 3

7. Індивідуальний план роботи над проектом 4

8. відгук 5

9. введення 6

10. Користь від комп'ютера 8

11. Шкода від комп'ютера 9

12. Шкода від комп'ютера на здоров'я дитини 10

13. Результати анкетування учнів 12

14. висновок 15

15. Список літератури 16

16. презентація 17

17. Текст публічного виступу 18

18. Самоаналіз дослідницької роботи 21

паспорт проекту

Назва проектаВліяніе комп'ютера на дитячу психіку

Керівник проекту Борисова Ольга Олександрівна

Автор проектаЕмельянова Анна Андріївна

Навчальна дисципліна Інформатика

Тип проектаІсследовательскій

Мета роботи З'ясувати, про користь комп'ютера в житті людини і шкоду, якої завдають здоров'ю дітей; про небезпеку комп'ютерних ігор, їх вплив на дитячий організм.

завдання роботи

1. Короткий зміст проекту Що ж таке комп'ютер - загроза для здоров'я дітей або сучасний друг і помічник?

2. Як впливає комп'ютер на дитини, в які ігри можна грати, а в які можна і чому, як "сидіти" за комп'ютером так, щоб він не був ворогом?

3. Результат проекту (продукт) Основне призначення комп'ютера це- збір, зберігання і обробка інформації. Дотримання нескладних правил роботи на комп'ютері дозволить зберегти здоров'я і одночасно відкрити дитині світ величезних можливостей

Індивідуальний план роботи над проектом

відгук

1. на дослідницьку роботу

2. учня 10 класу МБОУ "Гімназія №7" м Торжка

3. Ємельянова Анна Андріївна

4. по темі: "Вплив комп'ютера на дитячу психіку"

Робота Ємельянової Анни є дослідження впливу комп'ютера на дитячу психіку.

Актуальність роботи полягає в тому, що комп'ютер став необхідною частиною життя в кожній родині. Наростає проведення часу дітей за комп'ютером, планшетом і телефоном, і це негативно позначається на здоров'ї дитини. У роботі важливо проаналізувати дані опитування учнів, зробити висновок на основі теоретичних знань з різних джерел інформації.

Зміст роботи відповідає заявленій темі. Робота включає в себе вступ, основну частину, висновок, список літератури. У вступі вказується актуальність дослідження, ставиться завдання, висувається гіпотеза. У роботі представлена ​​інформація про користь і шкоду комп'ютера, проведено опитування учнів, зроблені висновки.

Роботу Анна виконувала самостійно, використовуючи матеріали Інтернету і літератури, рекомендованої їй для дослідження. При виконання роботи Анна проявила: самостійність, творчість, ініціативу, здатність вирішувати відповідні проблеми. Чітко виконувала всі рекомендації наукового керівника і вчасно усувала зауваження в процесі доопрацювання дослідницької роботи.

Зауваження по даній роботі незначні, необхідно продумати і доопрацювати висновок по даній темі. Внести свої пропозиції щодо зменшення використання телефонів учнями в школі.

Висновок: проектна робота Ємельянової А.А. по темі: "Вплив комп'ютера на дитячу психіку" досягла поставлених цілей, відповідає вимогам, що пред'являються до індивідуального підсумкового проекту і рекомендується до захисту.

Учитель інформатики ....................................... Борисова О.А.

(Предмет) (підпис) (ініціали та прізвище)

"__" _____________ 2018 р

Вступ

Мета дослідження: З'ясувати, про користь комп'ютера в житті людини і шкоду, якої завдають здоров'ю дітей; про небезпеку комп'ютерних ігор, їх вплив на дитячий організм.

завдання:

Гіпотеза дослідження: Я припустила, що якщо мої однолітки використовують комп'ютер лише для ігор, і витрачають на це заняття багато часу, то при цьому страждає здоров'я учнів, погіршується зір, постава, псуються стосунки з батьками, знижується якість навчання.

Метод дослідження: З'ясувати шляхом анкетування, як діти люблять проводити час за комп'ютером, скільки часу вони витрачають на ігри.

Актуальність теми: Останнім часом в людській діяльності нашим супутником по життю став комп'ютер, він є майже в кожному будинку. Без комп'ютера не обходяться і діти.

Пройшли ті часи, коли комп'ютер був розкішшю.

Зараз практично в кожному будинку є комп'ютер, а може навіть кілька комп'ютерів, різні планшети, телефони, смартфони тому питання про вплив комп'ютера на дитину піднімається в кожній родині.

Так що ж таке комп'ютер - загроза для здоров'я дітей або сучасний друг і помічник? Цікаво, як впливає комп'ютер на дитини, в які ігри можна грати, а в які можна і чому, як "сидіти" за комп'ютером так, щоб він не був ворогом?

Мною було вирішено провести дослідження: чи всі комп'ютерні ігри - вороги чи друзі? Чи допомагають гри в навчанні або тільки заважають?

Багато діти копіюють поведінку своїх батьків з самого дитинства. І ще вони завжди знаходяться в тренді сучасних досягнень людства. Тому зараз діти дуже рано цікавляться всякого роду електронними гаджетами.

Маленька людина "працює" за комп'ютером. І ситуація, подібна до цієї, може викликати тільки добру посмішку. Зовсім інша справа, якщо мова йде про просиджуванні днями і годинами за мультиками, фільмами, комп'ютерними іграми. Тут вже не до жартів і посмішок. Хоча спочатку ситуація часто недооцінюється.

Багато батьків дозволяють своїм дітям з малих років сісти за комп'ютер і не бачать в цьому нічого негативного. Мовляв: "Нехай вчиться, не повідомляючи комп'ютера зараз нікуди". Але дуже часто через деякий час помічають зміни в поведінці дитини.

Син або дочка стають буквально залежними від цієї електронної машини.

Граючи в комп'ютерні ігри, дитина потрапляє в чарівну казку, де існує свій світ.

Цей світ так схожий на справжній! Коли герої комп'ютерної гри пропонують малюкові починають стіну будиночка (правильно склавши пазл) або розташувати числа по порядку, щоб дістатися до скарбів, діти відчувають свою значущість. А якщо в кінці завдання йому кажуть "Молодець!", "Ти впорався відмінно!", Це викликає у дитини захоплення!

З'ясуємо, яка ж користь від комп'ютера, і якої шкоди комп'ютер завдає здоров'ю дитини.

Користь від комп'ютера

Розвиток у школярів логічного і абстрактного мислення;

Допомагає концентрувати увагу;

За допомогою спеціальних програм можна розвивати творчі здібності дітей: вивчати мови, малювати;

При розумному використанні комп'ютери можуть допомогти розвитку координації рук і очей;

Комп'ютерні ігри допомагають навчитися приймати самостійні рішення;

Спілкування в інтернеті стає хорошою школою в умінні знаходити контакти;

Пошук в глобальній мережі потрібної інформації.

Граючи в комп'ютерні ігри у дітей можуть розвиватися пізнавальні навички. Багато популярні ігри вимагають абстрактного мислення високого рівня для того, щоб виграти. Цим навичкам в дитячих закладах не вчать. Наприклад, дітям необхідно слідувати інструкціям, вирішувати складні проблеми і використовувати логіку в багатьох іграх, які зараз популярні. Такий досвід буде корисний для дитини.

Для дітей дошкільного віку електронні пристрої можуть допомогти стимулювати почуття і уяву, покращувати їх загальний стан. Деякий застосування може сприяти розвитку розуміння іноземної мови, вивчення звуків.

Електронні пристрої та ігри можуть впливати на розвиток аналітичних навичок. Це може, в свою чергу, допомогти дітям побудувати логічне мислення і дослідницькі навички, сформувати стратегічне мислення і творчість.

Використання комп'ютерів може поліпшити емоційний стан, спритність рук і сприяти комп'ютерної грамотності.

Ігри, які заохочують гравців просуватися по рівнях і отримувати високі бали, можуть допомогти розвинути мотивацію для досягнення цілей.

Але це не означає те, що однорічному малюку можна вручити планшет або посадити його перед монітором на цілий день і порахувати свій педагогічний борг виконаним.

Для повноцінного розвитку дитині потрібне спілкування з батьками та однолітками, рухливі ігри на свіжому повітрі і звичайні іграшки.

Спілкування ж з комп'ютером для дошкільнят має обмежуватися 10-15 хвилинами, а для молодших школярів 20-30 хвилинами не більше 2 разів на день і з перервами між "сеансами" не менше 2-3 годин.

Шкода від комп'ютера

При недотриманні режиму, комп'ютер перетворюється з одного на ворога. Не можна забувати про те, що все добре в міру! Добрі чудові ігри, настільки корисні для дітей, можуть стати і шкідливими для них. Занадто тривале перебування перед комп'ютером може призвести до погіршення здоров'я, а також до психологічної і комп'ютерної залежності дитини від віртуального світу.

Ознаки комп'ютерної залежності у дитини:

Хороше самопочуття і настрій за комп'ютером;

Дитина не може зупинитися і продовжує сидіти за монітором;

Поступове наростання тимчасового інтервалу проведеного за комп'ютером;

Відсторонення від сім'ї і друзів;

Постійна брехня батькам в виправдання за своє захоплення;

Стійкі проблеми з навчанням чи поведінкою;

Агресивність і дратівливість під час перебування нема за монітором комп'ютера;

Бажання весь час перевіряти наявність електронних листів;

Кількість грошей витрачаються онлайн збільшується.

Стадії комп'ютерної залежності:

Шкода від комп'ютера на здоров'я дитини

Надмірне захоплення дітей комп'ютером замість очікуваної користі може принести значну шкоду.

Наприклад, заміна живого спілкування та ігор з батьками і однолітками навіть самими кращими розвиваючими програмами призводять до порушень фізичного та інтелектуального розвитку дитини.

Зокрема, тільки за останній рік кількість дітей із затримкою мовного розвитку збільшилася на 40%, дітей з затримкою психомовного розвитку на 20%. І педіатри пов'язують ці цифри саме з "комп'ютеризацією" нашого життя.

Вплив на зір веде до стомлення м'язів очей, головного болю і запаморочення;

Обмежена поза призводить до захворювання кистьових суглобів, утрудненого дихання, остеохондрозу;

Випромінювання електростатичними полями "впивається" в шкіру користувача;

Психічне навантаження впливає на поведінку, вегетосудинну систему, стомлюваність, слабкість, труднощі засипання, апатія і лякливість;

Перенапруження шийного відділу хребта погіршує кровопостачання, призводить до кисневого голодування мозку.

Як комп'ютер впливає на зір, поставу і психіку дитини:

Вплив на зір:

Висока яскравість і мерехтіння монітора комп'ютера, а також необхідність постояннофокусіровать погляд в одному напрямку і на одній відстані, викликають швидке стомлення очних м'язів. А регулярне перевтома очних м'язів призводить до втрати гостроти зору і може викликати розвиток короткозорості.

Вплив на поставу:

Строго кажучи, негативний вплив на поставу дитини надає не сам комп'ютер, а неправильна поза дитини під час роботи на ньому. Особливо негативно цей фактор позначається на здоров'я хребта, якщо дитина проводить за монітором по кілька годин на день і не приділяє достатньо часу фізичної активності та спорту.

Якщо дитина сидить перед комп'ютером, розвалившись у кріслі, або навпаки постійно зсутулиться і нагинається вперед, його хребет деформується. Це в свою чергу призводить до болів в спині, головних болів, неправильного формування хребта і розвитку сколіозу.

Вплив на психіку дитини:

Головна небезпека віртуального світу для дитячої психіки полягає в тому, що дитина ототожнює себе з героєм комп'ютерної гри. Добре, якщо це "мирний" герой розвиваючої гри, який пече пироги, лікує тварин або розводить квіти.

Але ж такі ігри дітям швидко набридають: хлопчаки вважають за краще бачити себе рятівником світу, безстрашно знищує прибульців або монстрів, дівчат приваблюють віртуальні симулятори модельного і шоу-бізнесу.

Захоплення подібними іграми призводять до спотвореного сприйняття реальності дитиною: агресивна поведінка, фізичне насильство і навіть вбивство перестають бути в очах дітей чимось страшним.

Занадто динамічні ігри, такі як симулятори автомобільних гонок, збуджують нервову систему дитини і викликають швидке перевтома. В результаті порушується сон і апетит, з'являється дратівливість і агресія, знижується концентрація уваги і здатність до навчання.

Результати анкетування учнів

Дослідження проводилося в лютому 2018 року на базі школи МБОУ "Гімназія №7" міста Торжок. У дослідженні взяли участь 64 учнів, 7, 10 класи.

1. Учням було запропоновано такі питання:

2. 1) Час перебування за комп'ютером?

3. 2) Які заняття за комп'ютером?

4. 3) Чи бувають сварки через комп'ютера з батьками?

5. 4) Чим краще займатися у вільний час?

6. 5) Як ти вчишся?

7. Я отримала наступні результати:

# data[].attributes.attachment_link.title
Користь і шкода комп'ютера, вплив на дітей і здоров'я людини

# data[].attributes.attachment_link.description
Не буде перебільшенням сказати, що в століття розвитку Всесвітньої мережі комп'ютер з інструменту для роботи став незамінним в побуті засобом отримання інформації, розваг і відпочинку, спілкування і навчання. Користь і шкода комп'ютера залежать від того, наскільки необхідність в ньому поєднується з правильним використанням.

# data[].attributes.attachment_caption
Вплив мобільних та комп’ютерних ігор на дітей

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Вплив мобільних та комп’ютерних ігор на дітей

# data[].attributes.headline
Стаття. Вплив комп'ютера на психіку

# data[].attributes.subject
Стаття. Вплив комп'ютера на психіку

# data[].attributes.attachment_caption
Батьківські збори на тему дитини та комп‘ютера. Батьківські збори ”роль комп’ютера та інтернету в житті школяра”. Завдання батьківських зборів

# data[].attributes.headline
Збори. Хід роботи

# data[].attributes.subject
Збори. Хід роботи

# data[].attributes.attachment_link.title
Батьківські збори на тему дитини та комп‘ютера. Батьківські збори ”роль комп’ютера та інтернету в житті школяра”. Завдання батьківських зборів

# data[].attributes.headline
Інтерв'ю з викладаче

# data[].attributes.body
Інтерв'ю з викладачем педагогіки Тетяной Каракаєвой, щодо порад як навчити дитину читати

# data[].attributes.attachment_link.title
Як навчити дитину читати і писати? | РАНОК НАДІЇ

# data[].attributes.headline
Наукова стаття

# data[].attributes.subject
Наукова стаття

# data[].attributes.body
ВПЛИВ КНИГИ НА ФОРМУВАННЯ ОСОБИСТОСТІ ДИТИНИ:

# data[].attributes.headline
Поради для батьків, 

# data[].attributes.body
Поради для батьків, як заохотити дитину до читання

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пріоритети в питанні освіченості поступово повертають не в найкращу сторону. Замість того щоб читати, люди вважають за краще дивитися фільми, відеоролики, обмежуються коротким змістом або аудіокнигами. Не залишаються ці тенденції осторонь і від підростаючої молоді. Найважче прищепити любов до читання дітям, які рано розуміють, що будь-яке питання можна загуглити. Деякі батьки намагаються змушувати своїх чад читати, але ефект отримують зворотний. А весь секрет не в тому, щоб дитина читала за фактом, а в тому, щоб робила це за своїм бажанням. Як мотивувати дитину усвідомлено взяти в руки книгу?
Зробіть читання сімейною традицією
Скільки б ми не казали дітям, що читати корисно й необхідно, якщо ми самі віддаємо перевагу телевізору або комп'ютеру, замість книги, потрібного ефекту досягти не вийде. Дитина переймає не наші слова, а слід нашої поведінки. Тому, якщо ви хочете, щоб ваше чадо полюбило читання, варто частіше демонструвати любов до книг з боку членів сім'ї. Таким чином, у дитини буде розуміння, що читати - це частина сімейного укладу, це правильно і потрібно. Бачачи батьків за книжкою, дитина потягнеться до читання сама хоча б з цікавості і бажання не відставати від мам-тат, інформує Ukr.Media.
Обговорюйте прочитане
Навіть якщо у вашій родині люблять читати, але при цьому ви рідко ділитеся враженням про прочитане, дитині буде дуже непросто сформувати свій власний смак до літератури. Тому обов'язково приділяйте час дебатів з прочитаного. Розказуйте, що нового ви дізналися, сперечайтеся про правильні або неправильні вчинки героїв, радьте книги один одному, заохочуйте дитину, якщо вона сама хоче поділитися своєю думкою про те, що прочитала. Все це створює простір для культурного спілкування в рамках сім'ї.
Книга як вирішення життєвих проблем
Це один з кращих прийомів, як мотивувати дитину. У кожної маленької людини є свої страхи, надії, сподівання і проблеми. Хай вони здаються дорослим несерйозними, для дітей в поточний період часу це питання першорядної важливості. Поставтеся до цього з повагою. Коли дитина запитає вашої поради, як вирішити спірну ситуацію, не давайте готових рецептів, а вручіть книгу. Вона допоможе її розібратися у всьому самому. Цим ви прищепите і повагу дитини до читання, і покладете цеглинку в її будинок самостійності.
Спільно відвідуйте бібліотеку
Цей прийом подіє на маленьких дітей, які завжди дуже жваво відгукуються на відвідування нового місця. Зробіть так, щоб похід в бібліотеку перетворився на захоплюючу прогулянку, розповідайте і показуйте дитині, куди і для чого ви прийшли. Запропонуйте її самій вибрати вподобану книжку зі списку дитячої літератури. А потім разом з нею прочитайте її і обговоріть сюжет. Так ви закріпите позитивні враження і книга буде надалі асоціюватися з чимось святковим і цікавим.
Створюйте відповідну для читання атмосферу
Полюбить дитина читати, чи ні, багато в чому залежить ще й від зовнішніх факторів. Щоб зробити читання приємним заняттям, створіть для дитини невеликий куточок з книгами і настільною лампою, де вона змогла б усамітнитися. Це дуже важливо для її подальшої мотивації. Особливо якщо житлові умови обмежені і її в принципі бракує особистого простору. Так вона з високою часткою ймовірності буде сприймати книгу як друга, до якого завжди можна звернутися за порадою і мудрістю.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як мотивувати дитину читати: 5 корисних порад

# data[].attributes.attachment_link.description
Пріоритети в питанні освіченості поступово повертають не в найкращу сторону. Замість того щоб читати, люди вважають за краще дивитися фільми, відеоролики, обмежуються коротким змістом або аудіокнигами. Не залишаються ці тенденції осторонь і від підростаючої молоді. Найважче прищепити любов до читання дітям, які рано розуміють, що будь-яке питання можна загуглити.

# data[].attributes.headline
Причини, щодо небажа

# data[].attributes.body
Причини, щодо небажання дітей читати

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Простір української дитячої книги

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Автор: Олег Шанковський

БараБука вже писала, що одним із найбільш дієвих способів прищепити дитині любов до книжки є читання їй уголос. Такого висновку у "Звіті про дитяче та сімейне читання" дійшли експерти авторитетного американського видавництва Scholastic, яке, зокрема, видає знамениту серію про Гаррі Поттера.

Сьогодні ми детальніше проаналізуємо це дослідження, а також поговоримо про інші способи розвинути в малечі любов до читання й про те, що часто відштовхує від цього заняття.

У звіті знову зафіксовано тривожну тенденцію - чимраз більше дітей у США віком від 6 до 17 років відмовляються від читання для особистого задоволення.

За останні чотири роки кількість дітлахів, які люблять читати, зменшилася майже на десять відсотків - нині добровільно це робить лише половина опитаних. Ледь більше третини сказали, що трохи люблять читати, а 12% не люблять узагалі.

Чому так відбувається? Популярною є думка, що в усьому винні сучасні ґаджети, електронні ігри й доступність інших цифрових розваг, яким малеча більш охоче присвячує час. Це справедливо лише частково, оскільки дитина, яка має насолоду від читання, завжди знайде можливість усамітнитися з книжкою.

Учені констатують: діти, які дуже мало часу приділяють читанню, зазвичай зазнають труднощів із цим процесом. Він стає для них справжнім викликом, якого уникають при будь-якій нагоді.

Для вирішення цієї проблеми слід спершу з'ясувати, чому саме ваше чадо відмовляється від книжки.

Чому дитина не хоче читати

Спеціалізований сайт Reading Is Fundamental називає кілька основних причин, чому дітлахи не відчувають особливої цікавості до читання, а також пропонує варіанти їх усунення.

Читати - нудно. Це одна з найбільш частих відповідей малюків, які не люблять книжки. Саме в цьому випадку батьки часто припускаються найбільшої помилки, намагаючись нав'язати дитині книжку, яка подобалася їм самим у дитинстві або яка вважається популярною, а отже, обов'язково має бути прочитаною.

Згідно з дослідженням Scholastic, 91% читачів віком від 6 до 17 років вважають улюбленими саме ті книжки, які вибрали самостійно. Тому треба дати малечі практично повну свободу вибору.

Я не маю на це часу. Часто його справді бракує: діти ходять до школи, роблять уроки, відвідують гуртки, бавляться в ігри, дивляться телевізор. Тож їм потрібна допомога батьків для перебудови щоденного графіка, щоб навчитися приділяти певний час читанню.

Це важко. Для деяких малюків читання - важкий і повільний процес. У такому випадку експерти рекомендують попросити вчителя допомогти знайти цікаві книжки, які відповідають реальному рівню розвитку дитини.

Це не важливо. Часто малеча не розуміє, яку користь може мати від читання. Тож фахівці радять давати літературу на тему, яка справді хвилює ваше дитя. Євгенко цікавиться козацтвом? Запропонуйте йому відповідні твори!

Це не розвага. У дітлахів, які мають проблеми з читанням, воно може викликати тривогу. Навіть малята з хорошими навичками читання часто сприймають його як обов'язок - читати треба для школи або на домашніх тематичних заходах, - тому й починають сприймати це як справжню роботу. Порада - зніміть будь-який тиск, щоб чадо могло насолоджуватися книжкою.

"Наше дослідження показує, що заохочення дітей будь-якого віку і присвячення окремого часу як у школі, так і вдома читанню книжок, які вони вибрали самостійно, допоможе малечі пізнати радість від читання, його потенціал. Така тактика сприятиме мотивації дітлахів читати більше, що поліпшить їхні навички й відкриє світ можливостей у майбутньому", - каже одна з керівників Scholastic Френсі Александер.

Читайте також: Чому діти стають нечитайками?

Як мотивувати дитину до читання

Експерти Reading Is Fundamental пропонують двадцять способів заохотити вашого малюка до книжки. Ось найбільш цікаві з них:

Зверніть увагу на теми, які цікавлять дитину, і пропонуйте їй відповідну літературу.
Порозкладайте книжки, журнали, каталоги на видних місцях у домі.

Читайте для себе. Хай малюк бачить, що вам це дає насолоду. Розповідайте про цікаві моменти прочитаного у неформальній атмосфері.

Хай дитина дізнається необхідну інформацію з книжки чи журналу - як скласти модель літака, спланувати майбутню подорож тощо. Грайте в ігри, які вимагають читання.

Заохотьте старших дітлахів читати молодшим. Вони люблять хвалитися своїми вміннями!

Пропишіть у сімейному порядку денному постійний час для читання, хоча б 20 хвилин.

На свята даруйте малечі книжки зі сфери їхніх зацікавлень. Не забудьте й про закладку - не обов'язково прочитати все одразу, можна відкласти на потім.

Відведіть дитині спеціальне місце для зберігання літератури.

Влаштовуйте з малятами вечірки читання смішних книжок. Усім буде весело!

Підтримуйте дитяче зацікавлення. Донька любить книжки про динозаврів? Поведіть її у природничий музей.

Обмежте перегляд телевізора, щоб приділити час книжці, але ніколи не використовуйте телевізор як покарання чи заохочення до читання.

І, як ми писали раніше, читайте дітям уголос! Торік Американська академія педіатрів оприлюднила рекомендацію для батьків читати малюкам книжки вголос від самого народження, оскільки в перші три роки життя формується значна частина мозку дитини.

Також дослідження Scholastic показує, що особливе послаблення любові до читання у дітлахів спостерігається з восьми років - саме в цьому віці батьки часто перестають читати їм уголос. Згідно зі звітом, 11-річна дитина значно охочіше читає самостійно, якщо їй регулярно читають старші.

"Я не думаю, що батьки знають, наскільки важливим є цей час (читання вголос) і яку роль він грає у житті дітей", - каже Крістен Гармелінк, одна зі співавторів звіту.

Чого робити не варто

Не бурчіть. Уникайте лекцій про користь читання й не мучте дитину, яка не хоче читати. Вона лише опиратиметься.

Не намагайтеся підкупити. Нема нічого поганого в тому, щоб нагородити малюка за його зусилля, але він не має очікувати грошей за кожну прочитану казку. Краще подаруйте іншу книжку за вибором дитини й похваліть її. Поступово зменшуйте кількість нагород.

Не оцінюйте якості читання. Розрізняйте шкільні завдання й читання для задоволення. Допомогти малечі пізнавати радість від книжки - уже гідна мета.

Не критикуйте вибору дитини. Краще читати майже будь-що, ніж не читати нічого, навіть якщо чадо вибрало надто легку, на вашу думку, книжку. Поважайте його рішення.

Не ставте нереальних цілей. Зосередьтеся на відстежуванні дрібних зрушень, а не очікуванні радикальних змін за два уроки.

Не робіть читання надто важливою справою. Це тиснутиме на дитину, і вона читатиме для вас, а не заради власного задоволення, або й узагалі відмовиться від книжки.

І головне, варто пам'ятати: рано чи пізно кожен малюк навчиться читати. Але саме від дорослих великою мірою залежить, чи робитиме він це з насолодою.

***
Використані матеріали:Sharp decline in children reading for pleasure, survey findsStudy Finds Reading to Children of All Ages Grooms Them to Read More on Their OwnPediatrics Group to Recommend Reading Aloud to Children From BirthChildren Who Can Read, But Don't...Kids and Teenagers Will Love Reading If We Grown-ups Just Cool Our Jets on Making Them Read Our Favorite Books

На цю тему також можна почитати:

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому деякі діти не люблять читати і що з цим робити

# data[].attributes.attachment_link.description
Автор: Олег Шанковський БараБука вже писала, що одним із найбільш дієвих способів прищепити дитині любов до книжки є читання їй уголос. Такого висновку у "Звіті про дитяче та сімейне читання" дійшли експерти авторитетного американського видавництва Scholastic, яке, зокрема, видає знамениту серію про Гаррі Поттера.

# data[].attributes.headline
Книги для дітей

# data[].attributes.body
Книги для дітей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вибирайте книги з більш складною сюжетною лінією, довгими діалогами, в цьому віці доцільні описи природи, людей, предметів. Спонукайте дитину розповісти або переказати казки своїми словами - це дуже допоможе в розвитку мови і пам'яті. Можна включити чарівні казки-твори Шарля Перро, братів Грімм, казки народів світу в дитячому викладі. Обов'язково враховуйте здібності своєї дитини та рівень розвитку. Коли обговорюєте твір, звертайте увагу на взаємини героїв, їх особистісні якості, але говоріть на простій для дитини мові (вовк - злий, поганий; фея - добра, хороша).

Рекомендовано література на цей період:

авторські казки: Г.К. Андерсен "Дюймовочка", "Непохитний олов'яний солдатик"; Брати Грімм "Мішок хитрощів", "Бременські музиканти", Р. Кіплінг "Рікі-Тікі-Таві", М. Коцюбинський "Брати місяці", А. Ліндгрен "Малюк і Карслон", М. Носов "Пригоди Незнайка та його друзів", Шарль Перро "Попелюшка", "Хлопчик-мізинчик", В. Сухомлинський "Сьома дочка", "Фіалка і бджілка", "Зайчик і місяць", Л. Українка "Біда навчить";

народні казки "Лисичка-сестричка і Вовк-панібрат", "Пан Коцький", "Солом'яний бичок", "Мудра дівчина", "Дідова дочка і бабина дочка", "Телесик", "Котигорошко", "Кирило Кожум'яка", "Царівна-жаба", "Язиката Хвеська", "Снігуронька", "Сестриця Оленочка і братик Іваночко".

Цікавими для дітей будуть байки Л.Глібова, Б. Грінченка, легенди О.Олеся, оповідання М. Вінграновського, В.Вовк, М. Трублаїні.

В цей віковий період дитина впритул підходить до етапу, коли вона сама починає читати. Не так важливо, коли саме це відбудеться - в 6, в 7, або навіть в 8 років. Важливо сформувати у дитини правильне ставлення до читання, не відбити у дитини бажання читати. Тому не перевтомлюйте дитину, а тим більше не змушуйте її читати! Зацікавте її читанням, відкрийте двері в захоплюючий світ книг, пригод та магії! Коли дитина зможе читати сама, вона з задоволенням буде перечитувати казки і вірші, які ви читали їй колись, і які вона полюбила. Можливо, перечитавши їх, дитина відкриє для себе щось нове!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
корсунь-шевченківський

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
черкаська область

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Завідувач ДНЗ Людмила Анатоліївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Що читати дітям

# data[].attributes.attachment_link.description
Вибирайте книги з більш складною сюжетною лінією, довгими діалогами, в цьому віці доцільні описи природи, людей, предметів. Спонукайте дитину розповісти або переказати казки своїми словами - це дуже допоможе в розвитку мови і пам'яті. Можна включити чарівні казки-твори Шарля Перро, братів Грімм, казки народів світу в дитячому викладі.

# data[].attributes.headline
Важковиховувана дитина-це..(стаття)

# data[].attributes.subject
Важковиховувана дитина-це..(стаття)

# data[].attributes.body
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ДЕВІАНТНА ПОВЕДІНКА: " ВАЖКОВИХОВУВАНІ ДІТИ".

Важковиховувана дитина ( соціально дезадаптована або з ускладненою поведінкою) - це дитина, в якої виникають проблеми із соціалізацією, зокрема важко формуються моральні норми, як наслідок - відхилення форм поведінки. Головні ознаки " важковиховуваної дитини" : - заперечення суспільних норм поведінки; - закритість, заперечення педагогічного впливу; - потреба в індивідуальному підході до організації корекційного процесу. Зовнішні форми поведінки: - безвідповідальне ставлення до навчання; - часті конфлікти з однолітками та дорослими; - втечі з дому, пропуски занять, крадіжки, вживання алкоголю, наркотиків. Соціально дезадаптована поведінка. Типи важковиховуваності: 1. Педагогічно занедбаний тип - обумовлений несформованістю особистісних структур, незрілістю, часто внаслідок виховання в проблемних сім'ях, де основою є негативний життєвий досвід. 2. Конституційний тип - викликаний особливостями вищої нервової діяльності (акцентуаціями характеру), емоційною нестійкістю, імпульсивністю. 3. Ситуативний тип - спричинений невдалими виховними впливами, діями батьків або вчителів. 4.Власне важковиховуваний тип - обумовлений функціональними новоутвореннями особистості, які перешкоджають процесу соціалізації. Важливо враховувати, що можливе поєднання кількох типів важковиховуваності, як наслідок нашарування негативних факторів на вже наявні прояви соціальної дезадаптації. Програма психокорекційної роботи з дітьми, поведінка яких відмінна від прийнятих суспільних норм повинна відповідати типу важковиховуваності дитини. Алгоритм комплексної роботи з корекції соціальної дезадаптації у дітей шкільного віку має відповідні напрями: - робота з учнями; - робота з учителями; - робота з батьками; - робота з практичними психологами та соціальними педагогами.

Категорія: Мої статті | Додав: opmpc (04.09.2012)

# data[].attributes.attachment_link.title
Особлива дитина

# data[].attributes.attachment_link.description
ДЕВІАНТНА ПОВЕДІНКА: " ВАЖКОВИХОВУВАНІ ДІТИ". Важковиховувана дитина ( соціально дезадаптована або з ускладненою поведінкою) - це дитина, в якої виникають проблеми із соціалізацією, зокрема важко формуються моральні норми, як наслідок - відхилення форм поведінки. Головні ознаки " важковиховуваної дитини" : - заперечення суспільних норм поведінки; - закритість, заперечення педагогічного впливу; - потреба в індивідуальному підході до організації корекційного процесу.

# data[].attributes.attachment_caption
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.headline
Психотерапія важковиховуваних дітей(тренінг)

# data[].attributes.subject
Психотерапія важковиховуваних дітей(тренінг)

# data[].attributes.body
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.headline
Поради психолога батькам щодо виконання дітей(стаття)

# data[].attributes.subject
Поради психолога батькам щодо виконання дітей(стаття)

# data[].attributes.body
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Якими діти народжуються - ні від кого не залежить, але в наших силах зробити їх хорошими через правильне виховання.

Доброго дня, шановні батьки!

А чи замислювалися Ви, хто несе найбільшу відповідальність за виховання дитини? ( відповідь батьків)

Сучасна сім'я несе найбільшу відповідальність за виховання дитини.

Саме вона має виконувати головне завдання - забезпечувати матеріальні та педагогічні умови для духовного, морального, інтелектуального й фізичного розвитку юного покоління.

Конституційним обов'язком батьків є утримання своїх дітей до повноліття.

Законами України "Про освіту", "Про позашкільну освіту" на батьків покладена відповідальність за фізичне здоров'я та психічний стан дітей, створення належних умов для розвитку їхніх природних здібностей.

Від сім'ї починається шлях дитини до пізнання світу, свого становлення як особистості, шлях до шкільного та позашкільного навчання.

Адже життєвою дорогою дитину ведуть два розуми, два досвіди: сім'я та навчальний заклад.

У вихованні дитини відбивається вся організація життя сім'ї, працьовитість, духовне багатство й моральна чистота матері та батька.

Майбутнє належить тільки дітям! Робіть усе, щоб дитинство й майбутнє наших дітей було прекрасними.

Сутність педагогічної культури сім'ї

Аналіз наукових праць вітчизняних і зарубіжних дослідників свідчить, що формування педагогічної культури батьків - це систематична й змістовна програма, мета якої є поширення інформації, знань і навичок у різних аспектах діяльності батьків або як спроба підвищити свідомість батьків щодо виховання своїх дітей і озброїти їх певними виховними навичками.

Метою формування педагогічної культури батьків є розвиток у них рис вихователів. Самовиховання батьків означає зростання самосвідомості й встановлення власної шкали цінностей.

Формування педагогічної культури батьків - це процес розвитку не тільки однієї особистості - батька чи матері, це спільне вдосконалення всіх членів родини. У широкому розумінні формування педагогічної культури батьків можна розглядати як виховання самих батьків, а саме: знання законодавства про шлюб і сім'ю; оволодіння навичками ведення хатнього господарства; знання про фізичні та фізіологічні особливості дитячого організму, дитячі хвороби; формування стосунків між членами сім'ї тощо.

Таким чином, формування педагогічної культури батьків - це спроба допомогти сучасній сім'ї у виконанні нею функцій виховання. Урешті-решт ідеться про право дитини на таких батьків, які здатні забезпечити їй можливість усебічного розвитку і сімейного добробуту. Сім'я - це основа суспільства і замінити її не в змозі жодна офіційна організація чи установа.

За сучасних умов, коли інформаційний простір для більшості батьків обмежений теле- і радіоновинами, американськими бойовиками і трилерами, відсутністю книг і журналів для батьків у зв'язку з їх непомірною вартістю, одним із центрів роботи з формування педагогічної культури батьків знаходиться у позашкільному закладі, а головним провідником знань є керівник.

Рекомендації батькам гіперактивних дітей

У своїх відносинах із дитиною дотримуйтеся "позитивної моделі". Хваліть її в кожному випадку, коли вона цього заслужила, підкреслюйте успіхи. Це допоможе зміцнити в дитини впевненість у власних силах.

Уникайте повторень слів "ні" і "не можна".

Говоріть стримано, спокійно і м'яко.

Давайте дитині тільки одне завдання на певний відрізок часу, щоб вона могла його завершити.

Для підкріплення усних інструкцій використовуйте зорову стимуляцію.

Заохочуйте дитину до всіх видів діяльності, що вимагають концентрації уваги.

Підтримуйте вдома чіткий розпорядок дня. Час прийму їжі, виконання домашніх завдань і сну повинний відповідати цьому розпорядкові.

Уникайте по можливості скупчень людей. Перебування у великих магазинах, на ринках, у ресторанах тощо чинить на дитину надмірно стимулюючий вплив.

Під час ігор обмежуйте дитину тільки одним партнером. Уникайте неспокійних, гучних приятелів.

Рекомендації батькам по корекції тривожності дітей

У роботі з дітьми з тривожністю необхідно

Постійно підбадьорювати, заохочувати демонструвати впевненість у їхньому успіху, у їхніх можливостях;

Виховувати правильне ставлення до результатів своєї діяльності, уміння правильно оцінити їх, опосередковано ставитися до власних успіхів, невдач, не боятися помилок, використовувати їх для розвитку діяльності;

Формувати правильне ставлення до результатів діяльності інших дітей;

Розвивати орієнтацію на спосіб діяльності;

Розширювати і збагачувати навички спілкування з дорослими й одноліткам, розвивати адекватне ставлення до оцінок і думок інших людей;

Щоб перебороти скутість,потрібно допомагати дитині розслаблюватися,знімати напругу за допомогою рухливих ігор, музики,спортивних вправ ; допоможе інсценізація етюдів на пряв сміливості,рішучості ,що потребує від дитини психоемоційного ототожнення себе з персонажем;ігри,що виражають тривожність занепокоєння учасників,дають змогу емоційно відкинути пригніченість і страх , оцінити їх як характеристики ігрових персонажів ,а не даної дитини,і на основі психологічного "розототожнення" з носі є гнітючих переживань позбутися власних страхів.

Не сваріть дитину за те, що вона посміла гніватися на вас. Навпаки, поставтеся до неї, до її обурення з розумінням і повагою: допоможіть їй усвідомити і сформулювати свої претензії до вас.

Тільки тоді, коли емоції згаснуть, розкажіть дитині про те, як ви переживали, коли вона виявляла свій гнів. Знайдіть разом із нею владу форму висловлювання претензій.

Поспостерігайте за собою. Дуже часто ми самі виховуємо своє роздратування, терпимо його доти, доки воно не вибухне, як вулкан,яким уже не можна керувати. Набагато легше й корисніше вчасно помітити своє незадоволення і проявити його так, щоб не принизити дитину, не звинуватити, а просто виявити своє незадоволення.

Кілька порад батькам із формування в дітей адекватної самооцінки

Особливості стилю поведінки із сором'язливими дітьми:

Розширюйте коло знайомих своєї дитини, частіше запрошуйте до себе друзів, беріть дитину в гості до знайомих людей.

Не варто постійно турбуватися про дитину, прагнути оберігати її від небезпек, в основному придуманих вами, не намагайтеся самі зробити все за дитину, запобігти новим ускладненням, дайте їй певну міру волі і відкритих дій.

Постійно зміцнюйте в дитині впевненість у собі, у власних силах.

Залучайте дитину до виконання різних доручень, зв'язаних із спілкуванням, створюйте ситуації, в яких сором'язливій дитині довелося б вступити в контакт з "чужим" дорослим. Наприклад: "Треба довідатися, про що ця цікава з чудовими картинками. Давайте запитаємо в бібліотекаря і попросимо дати її нам подивитися". Звичайно в такій ситуації "вимушеного спілкування дитина спочатку на стільки, що вітається тільки пошепки, відводячи очі, і не відриваючись від руки матері. Зате, ідучи, прощається голосно й чітко, іноді навіть посміхається.

Кілька порад батькам замкнутих дітей:

Розширюйте коло спілкування вашої дитини, знайомте її з новими людьми.

Підкреслюйте переваги і користь спілкування, розповідайте дитині, що нового й цікавого ви довідалися, а також, яке задоволення ви одержали, спілкуючись з тією чи іншою людиною.

Прагніть самі стати для дитини прикладом людини, що ефективно спілкується.

Принципи спілкування з агресивними дітьми:

Пам'ятайте, що заборона й підвищення голосу - найнеефективніші способи подолання агресивності. Тільки зрозумівши причини агресивності і знявши їх, ви можете сподіватися, що агресивність дитини буде знижена.

Дайте можливість вихлюпнути свою агресію, спрямувати її на інші об'єкти. Дозвольте їй побити подушку або розірвати "портрет" її ворога і ви побачите, що в реальному житті агресивність у даний момент знизилася.

Показуйте дитині особистий приклад ефективної поведінки. Не допускайте при ній вибухів гніву.

Важливо, щоб дитина повсякчас почувала, що ви любите, цінуєте і приймаєте її. Не соромтеся зайвий раз її приголубити або пожаліти. Нехай вона бачить, що потрібна й важлива для вас.

Поради батькам конфліктних дітей

Стримуйте прагнення дитини провокувати сварки з іншими. Треба звертати увагу на недоброзичливі погляди один на одного або бурмотіння собі під ніс. Звичайно, в усіх батьків бувають моменти, коли ніколи й неможливо контролювати дітей. І тоді найчастіше виникають "бурі".

Не намагайтеся припинити сварку, обвинувативши іншу дитину в її виникненні і захищаючи свою. Намагайтеся об'єктивно розібратися в причинах її виникнення.

Після конфлікту обговоріть з дитиною причини його виникнення, визначте неправильні дії вашої дитини, що призвели до конфлікту. Спробуйте знайти інші способи виходу з конфліктної ситуації.

Не обговорюйте при дитині проблеми її поведінки. Вона може утвердитися в думці про те, що конфлікти неминучі, і буде продовжувати провокувати їх.

Типи неправильного виховання в сім'ї

У дитячому та підлітковому віці виховний вплив батьків і близьких є головним у формуванні певного стереотипу поведінкових реакцій.

Можна визначити деякі типи неправильного виховання, що впливають на поведінку дитини.

1. Бездоглядність - дитина поза увагою батьків. Батьки й ніби турбуються про неї, але в основному дитина полишена сама на себе. Її духовними потребами, захопленнями ніхто не цікавиться, а навчання, вчинки, поведінка залишаються без контролю, та уваги батьків.

2. Впливає на поведінку дитини й надмірна опіка з боку батьків - гіперопіка. В цьому випадку характерні безперервні заборони, настанови, повчання, контроль за кожним кроком. У підлітків часто цей стиль викликає протест, що призводить до загострення взаємин.

3. Інколи бажання дитини позбутися найменших труднощів, неприємних обов'язків стає настільки великим, що навколо неї створюють атмосферу захоплення, перебільшення, нахваляння її здібностей, найчастіше міфічних. Усі бажання дитини виконують, вона в центрі уваги - кумир сім'ї. виховується егоцентризм, виникають труднощі у створенні навичок систематичної праці та самостійності.

4. Наступний тип - емоційне відкидання. Характерні ознаки: відчуженість, уникання контактів. Спостерігається в сім'ях, де один із батьків обтяжений дитиною, яка це постійно відчуває, або ж у сім'ях, де є інша дитина, яка має більше уваги з боку батьків. Сприяє розвитку підвищеної вразливості.

5. Для жорстких взаємин характерною ознакою є жорстоке ставлення з суворим покаранням за дрібні провини. У дитини формується страх перед батьками, жорстокість.

6. Часто можна почути від батьків: "Я не мала змоги...", "У моїх батьків не було змоги...", "Я все життя мріяла,...то нехай моя дитина досягне цього". Батьки намагаються дати дитині якомога ширшу освіту, розвинути примарні здібності. Дитина постійно зайнята, від неї вимагають високих результатів, не враховуючи її інтелектуальних можливостей. Дитина не має змоги гратися, спілкуватися з однолітками. З часом починає виконувати все формально. Такий стиль сприяє виснаженню нервової системи і виникненню тривожності. Це надмірна вимогливість.

Звичайно, це не все, що призводить до порушень поведінки та виникнення шкідливих звичок.

Можливі й інші причини:

1. Особливості пубертатного періоду.

2. Ураження головного мозку, хронічні захворювання, інтоксикація.

3. Різноманітні психічні травми - тяжкі, іноді надто сильні для особистості переживання, які супроводжують негативні емоційні реакції. Діють вони, як правило, не ізольовано одне від одного, а в комплексі. Основним стимулятором є все-таки сімейне виховання.

Поради виховання важких підлітків

З'ясуйте, що подобається вашій дитині. Коли ваш підліток був дитиною, можна знайти щось, чим можна було б з ним займатися. Але коли вони дорослішають, вам доведеться докласти додаткових старань, аби довідатись, що подобається вашим дітям. Можливо, це буде не просто, але здатність співвідносити схильності й антипатії вашої дитини є важливою частиною побудови відкритих стосунків з нею.

Пам'ятайте: щоб бути гарним батьком вам також потрібно бути гарним другом.

Чимало підлітків пручаються правилам і обмеженням. Вони думають, що вже дорослі, що можуть про себе подбати. Хоча це почасти й так, підліткам усе ще потрібні обмеження. З новими бажаннями вони можуть заподіяти собі значної шкоди, якщо не стримуватимуть себе відповідальністю.

Дайте зрозуміти вашій дитині, що в неї буде більше волі, але при цьому й більше відповідальності. Воля без відповідальності безглузда.

Вам варто допомогти своїй дитині навчитися планувати події наперед. Ви не повинні робити це за підлітка; просто спрямуйте його.
3. Спілкуйтеся щодня
Щоденне спілкування є важливим для підтримки відкритості між вами. Ваша дитина буде розкутішою, довірятиме вам, якщо ви спілкуватиметеся з нею щодня. Довіра ґрунтується на практиці. Її можна збудувати тільки на багатогранних відносинах, на гарному спілкуванні.

Навчіться пізнавати світ, у якому живе ваш підліток, поставте себе на його місце, і ви зможете не тільки досягти довіри у стосунках, але й краще зрозуміти його поведінку.

Щоденне спілкування покаже вашій дитині, що ви дбаєте про неї. Це дуже важливий фактор, тому що підлітки почуваються комфортніше з батьками, які активно залучені в їхнє життя. Інакше підлітки можуть звернутися до ненадійний однолітків за порадою або настановами. Дуже важливо, щоб батьки надавали їм керівництво й турботу, що їм так потрібно.

Виховання важких підлітків ніколи не було й не буде легким завданням. Різні батьки користуються для його розв'язання різними підходами. Безперечно, важливо вчинити так, як ви вважаєте правильним, але є деякі рекомендації, яких краще дотримуватися, щоб допомогти собі пройти через усе це, а також зрозуміти, що ви не єдиний у такій ситуації.

Підлітковий вік триває не вічно, тому не треба зациклюватися на ньому, що ваша дитина завжди залишиться важким підлітком. Натомість сконцентруйте свої сили й увагу, допоможіть дитині впоратись з її проблемами і стати відповідальним дорослим. Ви ж мріяли про це, коли дитина була маленькою?..
4. Терпіння
Коли йдеться про виховання важкого підлітка, ваша терпіння дуже важливе. Бути терплячим важко, тому ви захочете побачити результати негайно. Але у більшості випадків вашій дитині просто необхідно перерости таку поведінку. Можливо, варто відправити дитину у спеціальний центр виправного впливу, і це також потребуватиме від вас терпіння, поки програма не почне давати результатів. Загалом, якщо зможете знайти в собі терпіння, то керуватимете ситуацію значно краще
5. Упереджувальний підхід
Тільки-но ви помітили що в дитини з'явилися проблеми, вам необхідно починати діяти негайно. Можливо, вам необхідно подумати про спеціальну виправну установу для неповнолітніх ще до того, як ви вважатимете відправлення дитини туди необхідним. Негайний початок дій покаже підлітку, що ви не збираєтесь сидіти, склавши руки, й дозволити йому уживати наркотики, алкоголь або займатися іншими речами, яких ви не схвалюєте. Упереджу вальний підхід може скоротити глибину і тривалість проблем вашого підлітка.
6. Єдиний фронт
У багатьох випадках батьки не сходяться в думках про те, яке рішення їм необхідно прийняти щодо ситуації, в яку потрапила їхня дитина. У жодному разі не розказуйте про це своєму синові чи доньці. Ви маєте завжди демонструвати "єдиний фронт". Коли дитина зрозуміє, що ви дієте спільно, однією командою, і вона не зможе втекти під захист одного з батьків, ваші плани допомогти матимуть більші шанси на успіх

Як запобігти обману?
Пам'ятка для батьків

1. Сприймайте дитину безумовно. Любіть її не за те, що вона гарна, розумна, здібна, добре навчається, допомагає. Любіть її просто за те, що вона є.

2. Можна висловити своє незадоволення окремими діями дитини, але не дитиною загалом.

3. Будьте вірними своєму слову, обіцянкам. Навіть якщо є об'єктивні причини і через якісь обставини ви не зуміли дотриматися своєї обіцянки, не вважайте не гідним для себе пояснити дитині причин, з якої порушили її.

4. Будьте відвертими з дитиною. У побудові правильних і чесних відносин украй важливе бажання дитини бути з вами відвертим. Це бажання можна й потрібно стимулювати. Інколи ви самі можете стати ініціатором ігрової ситуації, де дитина, яка потрапила в скрутне становище, наприклад зламала квітку у вазі, має зробити свій внутрішній вибір на користь правди. При цьому можете сказати, що ви знаєте, хто зламав нещасливу квітку, і краще було б, щоб малюк поділився неприємною новиною раніше, оскільки спільними стараннями можна було б змінити ситуацію. Величезну роль тут відіграє ваша доброзичливість у словах та інтонації.

5. Можна засуджувати дії дитини, але не почуття, хоч якими б не бажаними чи недозволеними вони були. Якщо ці почуття з'явилися, отже для цього є підстави.

6. Незадоволення діями дитини не повинно бути систематичним, інакше воно переросте у її неприйняття.

7. Поступово, але не ухильно знімайте із себе турботу та відповідальність за особисті справи вашої дитини і передавайте їх їй.

8. Оцінюйте наслідки. Коли дитина вперше говорить неправду, необхідно пояснити їй наслідки цього вчинку. Зробіть це без сторонніх. Пояснення необхідне, воно дозволить дитині зрозуміти, що вона не одна у світі, що кожний вчинок має свій відголос - позитивний й негативний. Таке пояснення допоможе їй навчитися думати про майбутнє. Дайте змогу дитині самій залагоджувати наслідки її дій або бездіяльності. Тільки тоді вона дорослішатиме і ставатиме "свідомою".

9. Карайте дитину, залишаючи без хорошого, а не робіть їй погано.

10. Умійте прощати. Якщо ви ввели вдома "статусні" взаємини, без знижки на вік малюка ви ризикуєте виховати замкнену і боязку людину. Адже, даючи маху, дитина думає перш за все, що на неї чекає невідворотне і строге покарання. Відчуття самозбереження і бажання уникнути стає визначальним чинником в поведінці. І тут до брехні - один крок.

11. Посмійтеся разом. На несуттєву брехню можна відповісти з гумором. Насамперед це стосується маленьких дітей, які роблять перші спроби обманути. Залишаючись у рамках гри, ми ніби говоримо дитині: "Ти знаєш, що я знаю". Наш гумор дає дитині відповісти так само весело.

12. Заохочуйте чесність. Не залишайте непоміченим момент, коли ваша дитина призналася вам у чомусь. Повірте, що такі миті в житті дитини дуже важливі. Адже вона робить свій вибір. Не забудьте пояснити, в чому її помилка, але змістіть акцент на момент істини - на те, що ви пишаєтесь тим, що ваш малюк росте чесною людиною.

13. Подавайте власний приклад. Пам'ятайте: ваша дитина - це до великої міри ваш відбиток. Вона звертає увагу на те, що ви минаєте, навіть не озираючись. Ви виховуєте нечесну людину тоді, коли припускаєте можливість збрехати у присутності дитини. Інколи в цій брехні дитині відводиться визначена, нехай на перший погляд безневинна брехня. Наприклад: "Підійди, будь ласка, до телефону і відповідай, що мами вдома немає", - кажете ви і закладаєте цим фундамент для майбутньої брехні.

14. Любіть своє дитя. Якщо ви любите свою дитину - не уникайте шансу дати їй це відчути. Повторюйте частіше ці заповітні слова: "Я тебе дуже, дуже люблю"! навіть якщо дитина вчинила щось погане, все одно повторіть, що любите її. Так ви розвинете в душі малюка упевненість, що попри здійснені ним помилки, що він все одно улюблений і дорогий вам, що ви засуджуєте його вчинок, а не особистість загалом.

Правила бесіди за способом активного слухання

Якщо ви хочете послухати дитину, обов'язково поверніться до неї обличчям. Дуже важливо, щоб її і ваші очі були на одному рівні.

1. Якщо ви спілкуєтесь із засмученою дитиною, не варто ставити їй запитань. Бажано, щоб ваші відповіді звучали у стверджувальній формі. Здавалося б, різниця між стверджувальним реченням незначна, іноді це слабка інтонація, а реакція на них буває різна.

2. Дуже важливо у бесіді "тримати паузу". Після кожної вашої репліки краще за все помовчати. Пауза допомагає дитині розібратися у своїх переживаннях і одночасно повніше відчути, що ви поруч. Якщо її очі дивляться не на вас, а в бік чи вона "заглиблена у себе", продовжуйте мовчати: у дитини відбувається зараз дуже важлива внутрішня робота.

Бесіда за способом активного слухання незвична для нашої культури, нею оволодіти не просто. Однак результати приємні:

Зникає чи принаймні сильно зменшується негативне хвилювання дитини. Тут виявляється чудова закономірність: розділена радість подвоюється, розділене горе зменшується вдвічі;

Дитина, впевнившись, що дорослий готовий її слухати, починає розповідати про себе все більше.

Дитина сама просувається у вирішення своєї проблеми.

Виховуємо хлопчиків, виховуємо дівчаток
(психолого-педагогічні рекомендації гендерного виховання)

Ніколи не забувайте, що перед вами не просто дитина, а хлопчик чи дівчинка з властивими їм особливостями сприйняття, мислення, емоцій. Виховувати, навчати і навіть любити їх треба по-різному. Але обов'язково - сильно.

Ніколи не порівнюйте хлопчиків та дівчаток, не ставте одних за приклад іншим: вони різні, навіть за біологічним віком - дівчатка звичайно старші від своїх ровесників-хлопчиків.

Не забувайте, що хлопчики і дівчатка по-різному бачать, чують, відчувають дотик,по-різному сприймають простір і орієнтуються в ньому, а головне - по-різному осмислюють усе, з чим стикаються у цьому світі. І вже, звичайно, не так, як ми дорослі.

Пам'ятайте: коли жінка навчає та виховує хлопчиків, їй мало знадобиться свій дитячий досвід. Порівнювати себе у дитинстві з ними - неправильно і морально.

Не перестарайтеся, вимагаючи від хлопчиків акуратності і старанності у виконанні вашого завдання.

Намагайтеся, даючи завдання хлопчикам у дитячому садку, в школі, так і в побуті, включати в них момент пошуку, що потребує кмітливості. Не треба заздалегідь розповідати і показувати, що і як робити. Варто підштовхнути дитину до того, щоб вона сама знайшла принцип розв'язання, нехай навіть припустившись помилок.

З дівчатками, якщо їм важко, треба разом, до початку роботи, розібрати принцип виконання завдання, що і як треба зробити. Водночас їх треба поступово вчити діяти самостійно, а не тільки за заздалегідь відомими схемами, підштовхувати до пошуку власних варіантів розв'язку незнайомих, нетипових задач.

Не забувайте не тільки розповідати, а й показувати. Особливо це важливо для хлопчиків.

Ніколи не лайте дитину образливими словами за нездатність щось зрозуміти або зробити, дивлячись на неї з висоти власного авторитету. Це зараз вона знає і вміє гірше за вас. Настане час, і, принаймні, в якихось галузях, вона знатиме і вмітиме більше від вас. А якщо тоді вона повторить ті самі слова, що їй зараз ви?

Ви повинні знати:

З ким приятелює ваша дитина.

Де проводить вільний час.

Чи не пропускає занять в школі.

В якому вигляді або стані повертається додому.

Ви зобов'язанні помітити і відреагувати, коли:

Анкетування
"Які ви батьки?"

Більшість батьків свято переконані, що вони гарні батьки. Про своїх дітей одні батьки розповідають стороннім лише хороше, а інші - не соромляться жалітися на них... Стосунки батьків і дітей - вічна проблема, з якою зіштовхується кожне покоління. Чому в одних сім'ях - мир і спокій, а в інших - сварки, крики і скандали? Якими бачать діти своїх батьків? Якими батьками ви насправді є?
На ці запитання допоможе відповісти цей тест.
Виберіть свої варіанти відповідей на 10 запитань і позначте їх.

А тепер підрахуйте суму балів за усі ваші відповіді.
Нижче наведені розшифровки отриманих чисел.

Від 10 до 15 балів
Ви - байдужа мати чи батько. Для вас дитина - другорядний продукт вашого життя, досить обтяжливий додаток, щоб не сказати тягар. Ваше життєве кредо: "Хочу пожити для себе!", і саме на цьому базуються ваші стосунки з дитиною. Оскільки ви живете тільки власним життям, в якому для дитини місяця нема, то ваша байдужість, відповідно, рано чи пізно викличе байдужість до вас з боку дитини. Рік у рік емоційна відстань між вами і дитиною зростатиме і зрештою перетвориться на прірву. Ви не потребуєте і не відчуваєте радості і тепла від спілкування з дитиною. Вас пов'язують лише побут, матеріальні речі. Коли дитина виросте і стане самостійною, порвуться й ці ниточки, тож ви станете не потрібні одне одному навзаєм.

Від 16 до 25 балів
Ви - тиран. Вважаючи себе найголовнішим членом сім'ї, на якому "все тримається", ви вимагаєте від дитини незаперечного послуху і покірності. Для вас існує лише ваша думка, а думка, бажання, проблеми дитини вас не цікавлять, оскільки не є важливими. Ви твердо знаєте, як треба виховувати дитину, і чітко дотримуєтесь своїх правил. Опір дитини вас обурює і доводить до шаленства. Можливо, ваша дитина намагається врятуватись від вас тим, що замикається в собі і мовчки, покірно вислуховує ваші нотації та виконує ваші вимоги. Цілком можливо, що коли "ваша слухняна овечка" виросте, то почне робити все навпаки, тож матимете цілковиту протилежність тому, чого ви навчали довгі роки. А можливо, збереже зовнішню слухняність і намагатиметься триматись від вас якнайдалі...

Від 26 до 34 балів
Ви - справді хороша мати чи батько. Маєте повний контакт з дитиною, знаєте її таємниці, проблеми, радощі й болі. Дитина вважає вас своїм другом, не хоче засмучувати вас своєю поведінкою, а якщо все-таки так стається, то ви швидко знаходите порозуміння, і конфлікт не переростає у хронічні скандали. Ви знаєте свою дитина і можете передбачити її реакцію чи поведінку у певних ситуаціях. Дитина почувається захищеною у сім'ї. У вас справжні близькі стосунки, що не переходять в панібратство, бо ви вмієте зберігати дистанцію і авторитет, бути вимогливим при потребі.

Від 35 до 40 балів
Ви - прислуга своєї дитини. За власним бажанням ви обслуговуєте її не тільки в побутовому сенсі, а й у моральному: дитина крутить вами, як собі хоче, пристосовує вас до своїх потреб і виконання бажань, вважаючи себе пупом землі. Будьте готові до того, що коли вона виросте, то не буде рахуватися з вами. Можливо, ви свідомо приносите себе в жертву, але задумайтесь ще й про таке: плекаючи егоїста, ви виростите нещасну людину, бо рано чи пізно ваша дитина з'ясує, що світ таки не крутиться тільки навколо неї. І хтозна, чи зможе вона з цим примиритися...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
КЗ «Донецький Палац молоді «Юність»

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради психолога батькам щодо виховання дітей - КЗ "Донецький Палац молоді "Юність"

# data[].attributes.attachment_link.description
Якими діти народжуються - ні від кого не залежить, але в наших силах зробити їх хорошими через правильне виховання. А чи замислювалися Ви, хто несе найбільшу відповідальність за виховання дитини? ( відповідь батьків) Сучасна сім'я несе найбільшу відповідальність за виховання дитини.

# data[].attributes.attachment_caption
✔Лень учиться. •Поучительный• Короткометражный мультфильм

# data[].attributes.headline
Кучерук А. Цікавість до школи

# data[].attributes.subject
Кучерук А. Цікавість до школи

# data[].attributes.attachment_link.title
✔Лень учиться. •Поучительный• Короткометражный мультфильм

# data[].attributes.headline
Корекційні методики роботи з дітьми з особливими освітніми потребами(відео)

# data[].attributes.subject
Корекційні методики роботи з дітьми з особливими освітніми потребами(відео)

# data[].attributes.body
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Корекційні методики роботи з дітьми з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_caption
Батогом чи пряником: як заохотити дитину до навчання. 

# data[].attributes.headline
Кучерук А. Цікавість до школи 

# data[].attributes.subject
Кучерук А. Цікавість до школи 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Батогом чи пряником: як заохотити дитину до навчання

# data[].attributes.headline
Поради та рекомендації класним керівникам та вчителям- предметникам по роботі з «важкими» дітьми(стаття)

# data[].attributes.subject
Поради та рекомендації класним керівникам та вчителям- предметникам по роботі з «важкими» дітьми(стаття)

# data[].attributes.body
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поради щодо встановлення довіри між проблемним підлітком і класним керівником

1. Уважно вислухайте дитину, прагніть до того, щоб підліток зрозумів, що він вам не байдужий і ви готові зрозуміти і прийняти його. Не перебивайте і показуйте свого страху. Відносьтесь до нього серйозно, з повагою.

2. Запропонуйте свою підтримку і допомогу. Постарайтесь переконати, що даний стан (проблема) тимчасові і швидко пройдуть Проявіть співчуття і покажіть, що ви поділяєте і розумієте його почуття.

3. Зацікавтесь, що саме турбує підлітка.

4. Впевнено спілкуйтесь з підлітком .Саме це допоможе йому повірити у власні сили. Головне правило в роботі з дітьми - не нашкодь!

5. Використовуйте слова, речення, які будуть сприяти встановленню контактів: розумію, звичайно, відчуваю, хочу допомогти.

6. В розмові з підлітком дайте зрозуміти йому, що він необхідний і іншим, і унікальний як особистість Кожна людина незалежно від віку, хоче мати позитивну оцінку своєї діяльності.

7. Недооцінка гірша ніж переоцінка, надихайте підлітка на високу самооцінку. Вмійте слухати, довіряйте і викликати довіру в нього.

Рекомендації педагогам щодо спілкування з дітьми схильними до правопорушень

1. Проявляйте витримку під час спілкування з проблемними підлітками.

2. Терпляче і наполегливо пояснюйте неправильність їхніх поглядів і поведінки.

3. Намагайтесь переконувати і відкривати "важким" підліткам гідні та цікаві життєві перспективи.

4. Постійним повчанням не закріплюйте у підлітків, схильних до правопорушень, негативну оцінку своїх учинків.

5. Не перешкоджайте їхній участі у звичайних молодіжних об'єднаннях.

6. Уникайте надто наполегливо і безцеремонно втягувати таких підлітків в суспільні справи колективу учнів.

7. Сприяйте організації педагогами та батьками спільних масових заходів, що з'єднують підлітків з різною поведінкою, світосприйняттям, успішністю.

8. Втягуйте "важких" підлітків в суспільно-корисні трудові справи, використовуючи притаманну їм завзятість в досягненні поставленої мети, прагнення до першості, частково усвідомлене почуття їхньої соціальної неповноцінності.

9. По можливості, з метою перевиховання підлітків, які вже зробили помилку в житті, змініть обставини та звичні їм форми поведінки, виказуйте їм довіру, схвалюйте їхні досягнення.

10. Виховуйте у таких підлітків вміння не тільки підкорятися, а й командувати, не принижуючи та не уражуючи інтереси однолітків.

Рекомендації вчителям із забезпечення засобів впливу на підлітка щодо поліпшення його поведінки

Пошук і знаходження шляхів підвищення мотивації до навчання у слабких учнів:

- винагорода дітей за досить незначний прогрес під час навчальної діяльності, а не за досконалість в ній;

- активне заохочення в творчій діяльності, в спорті, в різних шкільних заходах тощо.

Виховання теплих почуттів до школи у слабких учнів:

- дозволяти дітям брати участь у найважливіших справах школи, наділивши їх певною часткою відповідальності.

Не присвоювати дітям ніяких ярликів, спиратися на заохочення, підтримку, а не на покарання:

- не бажано розділяти учнів (шляхом оголошень оцінок чи розподілу по групах), бо діти позбавляються необхідної мотивації;

- корисно знаходити сильні сторони слабких учнів і хвалити їх за те, що їм вдається.

В роботу школи включати більше елементів, що задовольняють соціальні інтереси підлітків:

- розширювати позашкільні форми діяльності підлітків;

- залучати їх до організації такої діяльності;

- прикладом, шляхом бесід виховувати у підлітків усвідомлення, прийняття шкільних цінностей та норм.

Рекомендації учасникам педагогічного процесу щодо підвищення самооцінки у "важких" підлітків

1. Намагайтеся створити добрі стосунки у спілкуванні з підлітком, бо їх відсутність - це причина виникнення тривожності у дитини.

2. Поважайте індивідуалізм підлітка, бо його зневага веде до появи самотності дитини.

3. Стверджуйте загальнолюдські цінності - це стане на допомогу під час появи у підлітка думок про самотність або втрати друга (друзів).

4. Частіше нагадуйте "важким" підліткам про їхні позитивні якості - це допоможе уникнути в їхній свідомості закріплення негативних оцінок щодо них самих та формування низької самооцінки.

5. Навчайте підлітка поважати свою гідність, розуміти свої вчинки, виховувати самоповагу, позитивне ставлення, розуміння, терплячість до оточуючих, їхніх оцінок щодо самого підлітка.

6. Сприяйте розвитку процесу самореалізації - активній праці самого підлітка щодо розвитку своєї особистості.

7. Створюйте умови щодо формування у підлітків інтересу до того, якими вони стануть у майбутньому - це могутній фактор саморозвитку "важкого" учня.

8. Допомагайте "важким" підліткам знайти свої життєві цілі - це зможе усунути багато проблем під час їхнього виховання.

Правила роботи з агресивними дітьми:

1. Бути уважним до потреб дитини.

2. Демонструвати модель неагресивної поведінки.

3. Бути послідовним у покаранні дитини, карати за конкретні вчинки.

4. Покарання не повинні принижувати дитину.

5. Навчати прийнятних способів вираження гніву.

6. Давати дитині можливість виявляти гнів безпосередньо після фрустрації.

7. Розвивати здатність до емпатії.

8. Розширювати поведінковий репертуар дитини.

9. Відпрацьовувати навички регулювання конфліктних ситуацій.

10. Учити брати відповідальність на себе.

Прийоми, які можна використовувати під час роботи

з агресивними дітьми

1. Якщо агресія є усвідомленим, контрольованим актом з боку дитини, то для дорослого важливо не піддатися на таку маніпуляцію. При цьому доречно досить різко присікти агресивні дії або (якщо це не завдасть серйозної шкоди самій дитині та оточенню) ігнорувати їх.

2. Якщо агресія є виявом садомазохістських схильностей, психолог має працювати спільно з психотерапевтом і психіатром.

3. Якщо агресія є виявом гніву, можливе використання різноманітних стратегій впливу:

1) навчати дітей контролювати свої емоції і способи регулювання негативних почуттів без шкоди для оточення (цю стратегію використовують, якщо агресія виявляється у прямій формі). Наприклад, треба вчити змінювати пряму агресію на непряму за допомогою предметів-замінників, позбуватися внутрішнього напруження через активні дії, заняття спортом, рухливі ігри, вияв символічної агресії;

2) розвивати в дитини вміння знижувати рівень емоційного напруження через фізичну релаксацію.

Методи керування пасивно-агресивною поведінкою учнів

1. Зрозуміти, що пасивно-агресивна дитина може викликати в педагога у відповідь негативні почуття і неконструктивну поведінку.

2. Зрозуміти, що мета пасивно-агресивної дитини - вивести вчителя з рівноваги, домогтися, щоб він втратив контроль над собою.

3. Зрозуміти, що всі пасивно-агресивні тактики - це неприйнятні способи вираження гніву та злості.

4. Проаналізувати, як ви сприймаєте чиєсь роздратування і виражаєте свій гнів, щоб упевнитися, що ви самі не реалізуєте у своїй поведінці пасивно-агресивний стиль.

Поради вчителям по роботі з дітьми агресивної поведінки

- 3 агресивною дитиною не можна розмовляти на підвищених тонах - таким чином ви провокуєте посилення агресивних імпульсів. Послідовне використання спокійної, плавної мови дасть дитині змогу переключитися і почати слухати вас. При цьому особливо важливо визнати право дитини позбуватися своєї енергії різними способами, після чого вона почне прислухатися, у вас з'явиться шанс допомогти їй опанувати конструктивні методи виходу агресивних імпульсів.

- Деякі діти під впливом дорослих довгий час здатні стримувати свої агресивні імпульси навіть тоді, коли інші зачіпають їхню особистість ("Битися недобре! Не зважай!"). Щоправда, ніхто не вчить не чути образ на свою адресу. Наслідок - час від часу в такої витриманої дитини відбувається сильний вилив емоцій. І якщо вона вже вдарить кривдника у такому стані, то не дивно, що це може призвести до його травмування. Тому, як співають у пісні, "честь повинна бути врятована вмить". Тоді буде набагато менше проблем.

- Агресивні вияви можна знімати за допомогою спеціальних вправ. Наприклад, навчити дитину зосереджувати увагу в момент імпульсу на своїх руках і навмисне стискати кулаки з максимальним напруженням. Гіпернапруження обов'язково зміниться релаксацією м'язів. І якщо агресія не минає, то принаймні стає керованою.

- Добре допомагає агресивним дітям і психофізичне тренування. Навички виконання вправи "Левітація рук" дозволяють зменшити загальний рівень агресивності й навчитися керувати собою в кризових ситуаціях.

Правила покарання агресивних дітей та підлітків

- Покарання не повинно шкодити здоров'ю дитини - ні фізичному, ні психічному. Понад те, воно має бути корисним. Якщо є сумніви, покарати чи ні, не карайте, навіть якщо вже зрозуміли Рекомендації педагогам щодо спілкування з дітьми схильними до правопорушень

, що надто м'які, довірливі й нерішучі. Жодної "профілактики", жодних покарань про всяк випадок".

- За один раз - одне. Навіть якщо провин багато, покарання може бути суворим, але тільки одне за все відразу" а не по одному за кожну провину. Салат із покарань - страва не для дитячої душі! Не можна карати за рахунок любові. Хай там що трапилося, не обмежуйте дитину в схваленні й заохоченні, на які вона заслуговує.

- Термін давності. Краще не карати, ніж карати із запізненням. Покарання із запізненням навіюють дитині минуле, не дають стати іншою.

- Покараний - пробачений. Інцидент вичерпано. Сторінку перегорнуто. Про старі гріхи ні слова. Не заважайте починати життя спочатку!

- Без приниження. Хай там що сталося, хай там якою є провина, покарання не повинно сприйматися дитиною як перемога нашої сили над її слабкістю, як приниження. Якщо дитина вважає, що ми несправедливі, покарання подіє тільки у зворотний бік.

- Дитина має боятися не покарання, не гніву, а нашого засмучення. Слід розуміти, що, не будучи досконалою, вона не може не засмучувати тих, хто її любить.

Для підвищення мотивації учнів пропонується:

- забезпечити в учнів відчуття просування вперед, переживання успіху в діяльності, для чого необхідно правильно підбирати рівень складності завдань і заслужено оцінювати результат діяльності;

- використовувати всі можливості навчального матеріалу для того, щоб зацікавити учнів, ставити проблеми, активізувати самостійне мислення;

- організувати співробітництво учнів на уроці, взаємодопомогу, позитивне ставлення класу до предмета і навчання в цілому;

- самому правильно формувати стосунки з учнями, бути зацікавленим у їхніх успіхах, мати авторитет;

- бачити індивідуальність кожного учня, мотивувати кожного, спираючись на вже наявні в учня мотиви;

- деяких учнів доводиться змушувати вчитися, постійно заохочувати чи карати, залучати батьків для спільного контролю.

Умови формування навчальної мотивації учнів:

- створення умов для самопізнання;

- розвиток уміння вступати в діалог з навколишнім світом;

- удосконалювання способів здобування знань;

- створення активного пізнавального діяльного середовища;

- оволодіння контрольно-оцінними діями;

- застосування методів теоретичного й творчого мислення;

- формування культури розумової праці.

Як сприяти саморозвитку школярів

Пам'ятка для педагогів

1. Оцінювати реальні можливості учнів, рівень їхньої підготовки. Здійснювати індивідуальний підхід у керівництві саморозвитком.

2. Кількісний та якісний аналіз рівня навчальних досягнень з кожної предметної теми допоможе дати за необхідності рекомендації кожному учневі щодо корекції знань, стимулювати так звану ближню мету саморозвитку - ліквідацію прогалин.

3. Учням, що мають труднощі в самостійному визначенні особистих проблем, пропонувати чіткий алгоритм, виконання покрокових дій щодо корекції з наданням конкретних рекомендацій: що саме потрібно вивчити, які джерела інформації при цьому можна використати, які практичні заняття, вправи, досліди, задачі, завдання виконати для розвитку вміння застосовувати набуті знання в стандартних і нестандартних ситуаціях.

4.Учням з низькою готовністю до здійснення саморозвитку пізнавальної діяльності необхідно надавати конкретнішу інформацію про можливості здійснення діяльності, можливо, навіть вказувати на сторінки тих чи інших джерел, які потрібно опрацювати. При цьому давати учням можливість вибору завдань, способів діяльності з переліку запропонованих.

Саморозвиток виникає тоді, коли учень на основі знань і вмінь, отриманих у процесі навчання та виховання виявляє недостатність наявних знань для вирішення певної проблеми. Отже, необхідно створювати саме такі ситуації, які спонукають учня до самостійного пошуку вирішення проблем, розвивають його ініціативу звернення до додаткових джерел пізнавальної інформації, формують його самостійність. Діяльність школярів переходить на рівень самоорганізації і саморегуляції.

Проблему управління пізнавальною діяльністю учнів слід розв'язувати так, щоб школяр був не об'єктом, а суб'єктом навчання і виховання.

КЗ "Южненсь ка загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 ЮМР"

класним керівникам та

вчителям - предметникам

по роботі

з "ВАЖКИМИ" дітьми

Виконавець: соціальний педагог Мороз К.М.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
рекомендації

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
предметникам

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Мороз Катерна Миколаївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради та рекомендації класним керівникам та вчителям- предметникам по роботі з "важкими" дітьми

# data[].attributes.attachment_link.description
Поради щодо встановлення довіри між проблемним підлітком і класним керівником Уважно вислухайте дитину, прагніть до того, щоб підліток зрозумів, що він вам не байдужий і ви готові зрозуміти і прийняти його. Не перебивайте і показуйте свого страху. Відносьтесь до нього серйозно, з повагою. Запропонуйте свою підтримку і допомогу.

# data[].attributes.attachment_caption
Як зацікавити дитину навчанням: лайфхаки від українських учителів

# data[].attributes.headline
Стаття:"Як зацікавити дитину до навчання" 

# data[].attributes.subject
Стаття:"Як зацікавити дитину до навчання" 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1 вересня - саме час подумати про те, як захопити учнів навчанням. Цікавість - природна реакція будь-якої дитини. Малюку цікаво все, оскільки він тільки досліджує світ. Проте в школі цікавість до пізнання часто змінює гонитва за успішністю, де є оцінки й порівняння з іншими. Дорослішаючи, дитина часто дедалі менше орієнтується на свої зацікавлення. Головними стають очікування й вимоги дорослих. "Нова українська школа" розпитала вчителів про те, як вони борються з нестачею зацікавленості навчанням у своїх учнів. Читайте в статті про таке:

що таке пізнавальний інтерес;

як зацікавити дитину уроком і предметом;

чому для зацікавлення важливо розуміння предмету;

як використовувати тренди для навчання дітей;

як робити навчання практикорієнтованим та чому важливий не тільки результат, а і процес навчання.

ЩО ТАКЕ ПІЗНАВАЛЬНИЙ ІНТЕРЕС

Пізнавальний інтерес - це необхідність вижити, зумовлена еволюцією, каже вчитель фізики й астрономії Чернівецького міського ліцею №1 й переможець Global Teache Prize Ukraine 2017 Пауль Пшенічка Людина, коли приходить у цей світ, має вижити. Вона досліджує, дивиться, що робиться навкруги, копіює.
"Інше питання, що цей інтерес відбивають спочатку батьки, потім - початкова школа, коли ініціативу дітей приглушують, потім - болісний перехід із початкової в середню школу, коли дитина губиться. Багато дітей не витримують ці обставини й опускаються на прості рефлекси - відеоігри, соцмережі, алкоголь тощо. А далі втримати зацікавлення дуже важко".
Але є такі, які прориваються: "Я переконався, що в геніїв усередині є пружина, вони знають від самого початку, що хочуть. Вони настільки послідовно й неухильно слідують внутрішньому покликанню / драйву, що їх просто неможливо зупинити".

Коли йдеться про зацікавлення, то перше, що кидається у вічі, - навіть не те, про що говорить дитина, а як вона говорить, каже сертифікована тьюторка, викладачка інтегрованого курсу Nature Sciences, що об'єднує хімію, фізику й біологію, в альтернативній школі Schooling Ольга Казакова.
"Тон голосу підвищується, дитина може говорити швидше, очі розширюються, з'являється усмішка. І не треба бути психологом, щоби це помітити".
Зараз діти переважно живуть у стані "тут і тепер", каже Ольга. Вони не дуже хочуть задумуватися про те, що буде потім.
"Сьогодні, коли все надто непередбачувано, нібито треба бути до всього готовим, але водночас встигнути отримати задоволення від того, що цікаво прямо тут і зараз, бо потім ніхто не знає, як воно буде".
Цю цікавість, яка народжується в моменті, треба хапати, переконана вчителька.
"Можна зайти через точку зацікавлення. Перше, що я завжди питаю у своїх учнів: "Що вам цікаво взагалі, якщо не школа й не предмет. Чим ви живете?"".
ПОРАДИ, ЯК ЗАЦІКАВИТИ ДИТИНУ УРОКОМ

Учителька математики та інформатики спеціалізованої ЗОШ №2 Чернігова Оксана Коваленко каже, що цікавість до навчання можна умовно поділити на дві частини: стимулювання цікавості під час уроку і пробудження цікавості до предмету.
"Якщо йдеться про урок, то я застосовую різні цікаві елементи. Якщо це робити постійно, то діти до цього звикають і очікують. Наприклад, у математиці підживлювати цікавість уроку можна нестандартними задачами. Часто пропоную задачі-загадки англійською мовою. Тоді розвивається білінгвальність і діти швидко включаються. Також створюю ребуси. Це оживляє зацікавленість дітей".
Пауль Пшенічка теж часто починає урок із загадок-головомолок.
"Пропоную вирішити, що зайве в ряді: кінь, стіл, курка, коза. Одні кажуть - стіл, бо неживий предмет, інші - курка, бо має дві ноги. Тобто, у цьому завданні є два варіанти розв'язання. Так ми потихеньку починаємо оживати. І тоді я переходжу до теми. Просто треба з дітьми розмовляти".
Починати треба з простих, але контраверсійних запитань, які пробуджують уяву і є незвичними, радить учитель. Навколо цього починається дискусія, і тоді плавно можна переходити до серйознішого - писати формули, розв'язувати задачі. А згодом робимо перерви, під час яких говоримо на різні теми.
На зацікавленість навчанням впливають:

спосіб вивчення предметів: у початкових класах дітям простіше навчатися з допомогою активних методів, обговорень і ігрової форми;

особливості сприйняття інформації: деякі діти краще сприймають інформацію через слух, інші - через зображення;

чи вчитель зацікавлює учнів власним прикладом, демонструє зацікавленість своїм предметом і чи вміє простою мовою пояснити складні речі.

Коли цікаво вчителю, то легше зацікавити учнів, каже Ольга Казакова.
"Цікавість заразна. Якщо мені цікаво, то я так захопливо розказую, що й дітям стає цікаво. Це працює й через власну відкритість, коли діти сміливо приходять до мене й діляться тим, що їм цікаво".
ПОРАДИ, ЯК ЗАЦІКАВИТИ ДИТИНУ ПРЕДМЕТОМ

Учителю ажливо утримувати емоційний зв'язок з учнями, каже Оксана Коваленко. Хоча у великих класах заволодіти увагою всіх учнів неможливо.
"Комусь подобається, а хтось залишається байдужим. Учитель є натхненником, але і для нього важливо відчувати любов до свого предмету".
За словами вчительки, треба відкривати красу свого предмету - показувати різні грані й елементи.
"Якщо ми говоримо про навички майбутнього й успішну людину, то потрібна хороша математична база. Машинне навчання побудоване на математиці. І я так стукаюсь до батьків і дітей - якщо ти хочеш бути успішним, у тебе має добре працювати логістична машина, ти маєш сам навчити комп'ютер програмувати. Ми маємо до дітей звертатися не старими догмами, а викликами майбутнього".
Пауль Пшенічка радить починати ознайомлення з фізикою з цікавих дослідів - від простого рівня споглядання до серйозного практичного дослідження.

"Один із моїх методів - зроби щось, досліди, розкажи й поясни товаришам", - каже вчитель.

Фізика - складний предмет, однак усім треба давати можливість захопитися нею.
"У мене був досить складний 11 клас. Ми йшли за трьома рівнями: для просунутих вище середнього й базовий. Але обов'язково я пропоную складні питання на загал. Вони можуть бути питання для дитячого садочка або ж для академіка, і невідомо, хто перший розв'яже. Ці питання викликають зацікавлення в школярів".
Свій стиль викладання вчитель порівнює з бесідою.
"Я надсилаю учням план уроку наперед. Вони можуть гарно підготуватися й за цією канвою ми розмовляємо. Це відбувається як нарада при штаб-квартирі НАСА. І так кожен урок. Учням це подобається. Треба правильно підібрати сходинки до драбини, якою піднімаєшся".
ЗАЦІКАВЛЕННЯ ЧЕРЕЗ РОЗУМІННЯ

Є діти, невмотивані навчатися, але в яких ще можна пробудити зацікавленість, упевнена Оксана Коваленко.

"Часта проблема під час вивчення математики полягає в тому, що є частина дітей, які кажуть: "Я ненавиджу математику". Я завжди їхнім батькам кажу: "Проблема в тому, що дитина вже давно й довго не розуміє". Це глобальна проблема, і з нею треба працювати індивідуально. Нерозуміння нагромаджується, й потім це може перерости в комплекс або нелюбов до предмета".

На думку вчительки, проблема нашої освіти в тому, що діти навчаються у великих класах.
"Коли ти максимально хочеш пояснити і викласти тему, то є суттєвий прошарок дітей, які вже на певному етапі перестали розуміти математику, а отже - вони вже невмотивовані й байдужі. З такими дітьми в класі ми майже нічого не можемо зробити. Вони потонули в байдужості до навчання".
Навчання - це рух назустріч одне одному. Коли йде лише один і коли батьки не цікавляться й не займаються дитиною, то відновити інтерес досить складно. Має бути взаємодія між учителями, батьками й дітьми. Учень сам має захотіти спробувати. А щойно дитина починає розуміти предмет, вона бачить красу математики.

Важливий баланс між новизною і впізнаванням, каже Ольга Казакова.
"Важко щось вчити, коли новизни багато, а впізнавання мало. Пізнавальний процес йде без перенапруження нервової системи й мозок може опановувати щось нове, якщо баланс витримано, тобто коли достатньо впізнаваного й новизни. Тому важливо пояснювати складні процеси дітям, які не мають достатньої бази, через аналогії і тренди".
ЯК ВИКОРИСТОВУВАТИ ТРЕНДИ ДЛЯ НАВЧАННЯ

Учитель інформатики, української мови та літератури київської школи "Мідгард" та НВК №157 Олександр Черкас каже, що вчитель не лише може, а й повинен бути прикладом саморозвинутої та вмотивованої особистості для учнів.
"Для успішного й ефективного вивчення української мови та літератури винаходити велосипед непотрібно. Почати варто з найелементарніших кроків: встановити українську мову в налаштуваннях гаджетів, українізувати свої сторінки в соцмережах, читати і слухати українські тексти та пісні, дивитися україномовних блогерів та блогерок тощо. Це все можна зробити за кілька хвилин, дорогою до школи. Головне - зробити свій предмет модним і самому бути в тренді".
Олександр - активний користувач соцмереж: "Там я демонструю світу все, що відбувається не лише на моїх заняттях, а й в особистому житті. Узагалі, давно використовую соцмережі в освітньому процесі. Саме вони пожвавлюють навчання".

Наприклад, серед завдань, які виконували діти, було створити профіль письменника / головного героя художнього твору у Фейсбуці, провести прямі етери, записати сторіз, пройти онлайн-тестування з української мови за новим правописом.
"Приємно, що мої новації переймають педагоги та педагогині з інших міст, сіл, моя інста-методика вже кілька років допомагає цікаво вивчати українську мову та літературу".
Відстежує тренди й Ольга Казакова: "Діти сьогодні слідкують за світовими трендами на рівні з дорослими, а то і краще. І не лише про моду й розваги, а і про технології - коли вийшов новий айфон, куди запустив свою ракету Ілон Маск тощо".

Обізнаність у трендах, якими цікавляться діти, допомагає вчительці зв'язувати їх із навчальним матеріалом.
"Наприклад, я пояснювала схему фотосинтезу на прикладі гри в Мафію. Усі складові цієї схеми ми перетворили на персонажів гри. Світлова фаза фотосинтезу - це коли місто працює. Темнова фаза - місто спить, мафія працює. Тоді з'являється простий елемент чогось знайомого, бо Мафію знають усі".
Діти швидко ловлять тренди і включаються в них.

"Їм цікаво брати участь у челенджах у ТікТок, адже цікавість - це емоційна енергія, змішана між збудженням і страхом", - каже вчителька.

Хорошим прикладом на уроках фізики, коли йдеться про баланс сил у динаміці й рівновагу, може бути Water Bottle Flip challenge.
"Як тільки я скажу: "Це ж те саме, що й Water Bottle Flip", діти зразу включаться. І дізнаються, який розподіл сил має бути і з якою швидкістю треба кинути пляшечку, щоби вона, приземлившись, залишилась у вертикальному положенні".
Завдяки логічній прив'язці до чогось популярного в дітей включається цікавість.
"Аналогії приходять самі собою, якщо є дві умови: я добре розумію суть явища, яке пояснюю, і я орієнтуюся в трендах".
ПРАКТИКОРІЄНТОВАНІСТЬ І ЦІННІСТЬ НЕ ТІЛЬКИ РЕЗУЛЬТАТУ, А І ПРОЦЕСУ

Головне завдання школи - навчити дітей вчитися. А якщо дитина це усвідомлює, то це вже перемога, каже Оксана Коваленко. Часто буває, що складні теми в математиці даються важче, оскільки дитина не розуміє, як ці знання знадобляться їй у майбутньому.
"Наприклад, у 8 класі діти вивчають параметри. Тема їм дається важко. Але треба казати, що параметри - це програмування і фізика. Через "не хочу" треба накопичити розуміння й натренуватися. Тоді буде перехід із кількості в якість".
"Навіщо мені це треба?" - часте запитання, яке чують від учнів вчителі.

Пауль Пшенічка розповідає: "У 10 класі ми вивчали, як працює крило літака. І хтось каже: "Я не збираюся бути авіаінженером". Кажу: "Добре, а лікарем хочеш?". Знову "ні" у відповідь. А здоровим? - Так. Тоді закон Бернуллі, який стосується руху рідини в трубі, важливо знати. Коли є звуження в трубі і треба проштовхнути цю рідину, то для цього треба підняти тиск. Учень тоді зауважує, що в його батька тиск високий. А тиск високий, тому що десь судини звузилися. Так і працює закон Бернуллі".

Ольга Казакова каже, що орієнтованість на результат у навчанні, часто нівелює сам процес, оскільки діти надто бояться помилятися, знаючи ціну помилкам.

У нашій освіті є подвійний сенс, говорить вона: "Усі наголошують, що знання важливі. З іншого боку, важлива оцінка в атестаті. І свідомо чи підсвідомо й батьки, і вчителі орієнтують дитину на оцінку. Виникає дисонанс. З одного боку, є орієнтація на результат, але досягнути його без помилок неможливо. Однак, помилка в тесті коштує багато, тобто ціна цієї помилки виходить великою. А коли помилці придається велике значення, то в дітей з'являються страх, небажання помилки, злість на себе, що припустився помилки".

Тож учням важливо показувати не тільки практичність того, що вони вчать, а й захоплювати процесом, орієнтувати не тільки на оцінку.
Ольга Головіна, "Нова українська школа" Фото: автор - lithiumphoto, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
Як зацікавити дитину навчанням: лайфхаки від українських учителів

# data[].attributes.attachment_link.description
1 вересня - саме час подумати про те, як захопити учнів навчанням. Цікавість - природна реакція будь-якої дитини. Малюку цікаво все, оскільки він тільки досліджує світ. Проте в школі цікавість до пізнання часто змінює гонитва за успішністю, де є оцінки й порівняння з іншими. Дорослішаючи, дитина часто дедалі менше орієнтується на свої зацікавлення.

# data[].attributes.headline
Соціально-перетворювальна робота з важковиховуваними дітьми(вебінар)

# data[].attributes.subject
Соціально-перетворювальна робота з важковиховуваними дітьми(вебінар)

# data[].attributes.body
Юлія Цимбалюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
НВК "Гімназія імені Лесі Українки - школа І ступеня"

м. Новоград-Волинський

Соціально-перетворювальний комплекс

"Соціально-перетворювальна робота з важковиховуваними дітьми"

Соціальний педагог

І кваліфікаційної категорії

Лавринович Ю.С

м. Новоград-Волинський

Пояснювальна записка .................................................................3

Діагностичний блок ...................................................................10

Висновок..........................................................................................................122

Блок оцінки ефективності корекційних впливів..............................................................................................................124

Список використаної літератури....................................................................126

Пояснювальна записка

1. Актуальність проблеми

Завдання психологічної служби системи освіти України полягає в сприянні повноцінному особистісному й інтелектуальному розвитку дітей на кожному віковому етапі, у створенні умов для формування в них мотивації до самовиховання і саморозвитку; у забезпеченні індивідуального підходу до кожної дитини, у профілактиці і корекції відхилень в інтелектуальному й особистісному розвитку дитини.

Проблема девіантної поведінки та її корекції завжди була однією з найважливіших у педагогіці, психології, кримінології, але сьогодні, вона носить масовий характер та потребує особливої уваги.

Важковиховуваність, педагогічна занедбаність підлітків в наш час вийшли на перше місце. Питаннями профілактики важковиховуваності в учнівському середовищі саме і займається психологічна служба.

Для педагогів дуже важливим є знання причин важковиховуваності підлітків, вміння своєчасно вплинути на дитину, здійснити профілактичну роботу, що допоможе не тільки значно поліпшити взаємовідносини між учнями та їхніми однолітками, учнями і педагогами, учнями та їхніми батьками, педагогами та батьками, а й знизити чисельність правопорушень, які здійснюються на основі агресивності та емоційної неврівноваженості.

У психолого-педагогічному обігу є різні підходи до означення наслідків педагогічної недбалості в процесі виховання: "важкі" діти, "педагогічно занедбані" вихованці, "важковиховувані" учні. Та це не змінює сутності явища. Аналізуючи літературні джерела, зроблено висновок, що це - синонімічні поняття. Важковиховуваними називають дітей, які систематично порушують встановлені норми і правила поведінки, з відразою ставляться до навчання, виявляють негативізм до соціального оточення.

Для важковиховуваних дітей характерні такі особливості поведінки:

а) неправильно сформовані потреби - матеріальні потреби переважають над моральними; більшість матеріальних потреб має аморальний характер: для їх задоволення використовують засоби, які не відповідають нормам моралі (паління, вживання алкоголю, наркотиків, крадіжки), що призводить до деградації особистості;

б) у частини цих дітей не розвинені соціально-політичні потреби;

в) "важкі" діти прагнуть до спілкування з подібними собі, перебувають поза зв'язками з постійними учнівськими колективами;

г) недостатньо розвинена потреба у пізнанні навколишнього світу; погано вчаться, не володіють методами пізнавальної діяльності;

д) перекручені естетичні потреби;

е ) не розвинена, засмічена вульгаризмами, жаргонною лексикою мова;

є) спостерігається непослідовність, суперечливість у поглядах і переконаннях;

ж) відсутні чіткі уявлення про норми поведінки, обмежені почуття відповідальності за свої вчинки;

з) вкрай обмежені інтелектуальні інтереси; перевага утилітарних інтересів над духовними позбавляє цих учнів перспективи розвитку, інтелектуального та морального вдосконалення;

и) приховують свою діяльність від батьків, учителів та однокласників.

За ступенем педагогічної занедбаності важких дітей можна поділити на чотири групи:

1) важковиховувані діти, які байдуже ставляться до навчання, періодично порушують правила поведінки і дисципліну. Для них характерні негативні моральні якості, такі як нечемність, брехливість, грубощі тощо;

2) педагогічно занедбані діти, які негативно ставляться до навчання й суспільно корисної діяльності. Вони систематично порушують дисципліну та норми моральної поведінки, постійно проявляють негативні моральні риси особистості;

3) підлітки-правопорушники, які перебувають на обліку в інспекціях у справах неповнолітніх або направлені до спецшкіл і спеціальних професійно-технічних училищ;

4) неповнолітні злочинці - педагогічно занедбані підлітки, які вчинили кримінальні злочини й направлені судом до виправно-трудових колоній.

2) громадянська війна (1918-1922 pp.) - руйнування народного господарства, великі переміщення певних прошарків населення в країні і за її межами, безробіття, хвороби, голод та ін.

3) 30-ті роки - штучний голодомор, масові репресії частини населення країни призвели до соціально-педагогічної занедбаності значної частини дітей;

4) Друга світова війна (1939-1945 pp.) - смерть батьків, окупація, голод, сирітство, значні економічні труднощі.

5) останні десятиріччя XX ст. - підвищення кількості соціально занедбаних дітей через зниження відповідальності частини батьків за виховання дітей, ослаблення національних коренів, що живили процес виховання, необмежений вплив масової культури найнижчого кшталту, яка призводить до "зомбування" частини молоді.

Отже, проблеми важковиховуваних дітей породжувались і породжуються передусім соціальними чинниками.

1. Існування неблагонадійних і асоціальних сімей (неповна сім'я, де батьки алкозалежні, наркомани, ведуть аморальний спосіб життя), для яких характерні соціальна безвідповідальність за виховання дітей, психолого-педагогічна неграмотність, негативні приклади моральної поведінки, відсутність доброти, сімейного затишку, любові до дітей, прояви насильства, жорстокості, відсутність системи вимог, брак істинного батьківського авторитету, матеріальні нестатки.

2. Існування ззовні "благонадійної" сім'ї (є батько й мати, які працюють, освідчені, інтелектуально розвинені, належний матеріальний достаток) також до певної міри може негативно впливати на особистість дитини, сприяти появі значних помилок у її життєдіяльності. В такій сім'ї можуть мати місце негативні чинники: низька психолого-педагогічна культура, створення для дітей "парникових" умов для розвитку, що призводить до ослаблення особистості, матеріальне перенасичення, вседозволеність, відсутність системи вимог і контролю, прояви елементів фальшивого авторитету.

3. Діяльність загальноосвітніх навчально-виховних закладів не завжди створює оптимальні умови для розвитку особистості. Тут можуть мати місце негативні чинники впливу на вихованців, які ускладнюють взаємини дитини з батьками, товаришами, інколи разом з іншими чинниками (негативний вплив сім'ї, засобів масової інформації, стихійної вулиці) руйнують особистість. Іноді перевантаження змістом навчального матеріалу породжує негативізм, опір, "втечу" від навчальної діяльності, почуття власної неповноцінності, меншовартості порівняно з іншими учнями, відсутність належних умов для задоволення своїх інтересів (спортивна діяльність, конструювання, моделювання та ін.), прояви з боку вчителів-вихователів негативізму до учнів з моральними вадами, недостатній рівень педагогічної культури вихователів (нетактовність, грубощі, авторитаризм тощо); ізоляція, відсторонення учнів з певними недоліками в морально-інтелектуальному розвитку від цікавих колективних справ та ін.

- вплив природного середовища;

- порушення роботи ферментативної та гормональної систем організму;

- мінімальні мозкові дисфункції внаслідок органічного враження головного мозку.

- акцентуації характеру;

- підвищеній рівень тривожності;

- різноманітні реакції (емансипації, групуванню з друзями, відмови, компенсації, захоплення (хобі);

- задоволення почуття цікавості;

- потяг до самоствердження;

- потреба змінити психічний стан у стресовій ситуації.

- зниження життєвого рівня населення;

- майнове розшарування суспільства;

- обмеження соціально схвалених способів заробітку;

- доступність алкоголю та тютюну.

- зростання кількості сімей з конфліктними та асоціальними стилями виховання.

- зниження морально-етичного рівня населення;

- поширення кримінальної субкультури;

- руйнування духовних цінностей;

- наростання неформальних об'єднань, в яких домінує культ сили;

- пропаганда в засобах масової інформації насильницьких та безвідповідальних стереотипів поведінки.

Прояви девіантної поведінки:

- психічні захворювання;

- розлади на сексуальній основі;

- алкоголізм;

- наркоманія;

- психосоматичні ознаки (болів животі, голові, запаморочення).

- схильність до психічних захворювання (психічні захворювання в родині або відставання в розумовому розвитку).

- радикальна зміна поведінки;

- апатія, втомленість, сонливість, надмірна обережність;

- брак впевненості в собі, приниження себе, низька або завищена самооцінка;

- надмірна агресивність, схильність до насильства;

- надмірна підпорядкованість одноліткам, дорослим;

- страх перед батьками, дорослими;

- надмірна психологічна збудливість;

- труднощі концентрації уваги.

- асоціальний спосіб життя;

- відбування покарання батьками;

- ізоляція людини від суспільства;

- ізоляція дитини у дитячому колективі;

- низький або негативний статус дитини в колективі;

- випадки суїцидів серед родичів.

Тому основним завданням вирішення проблеми девіантної поведінки підлітків стають превентивні заходи із запобігання девіації, профілактика та психолого-педагогічна корекція.

2. Основні завдання соціально-перетворювального комплексу:

-своєчасне виявлення осіб з поведінкою, що відхиляється від соціальних норм, і схильних до скоєння правопорушень, а також батьків та інших осіб, що негативно впливають на них;

- вироблення в учнів навичок і умінь правомірної поведінки;

- формування в учнів нетерпимого ставлення до правопорушень і злочинності, прагнення взяти посильну участь у боротьбі з цими негативними явищами, вміння протистояти негативним впливам;

-подолання у свідомості учнів хибних уявлень, що сформувалися під впливом негативних явищ, життя;

- сприяти зміцненню моральних, естетичних та інших якостей особистості;

формування адекватної самооцінки;

-формування мотивації самовиховання і саморозвитку. Навчання способам внутрішнього самоконтролю;

-навчання моделям безпечної поведінки.

3. Цільова аудиторія

Даний комплекс призначений для роботи з дітьми віком 12−17 років.

- педагогічне спостереження;

- індивідуальні бесіди з батьками та вчителями;

Завдання діагностичної роботи:

1. Виявити дітей, які мають труднощі у навчанні, проблеми в поведінці;

2. Визначення причин труднощів учнів для подальшої індивідуальної чи групової роботи;

3. Визначити шляхи подолання відхилень у поведінці дітей в залежності від того, до якого типу соціально дезадаптованої особистості належить дитина;

4. Підібрати разом з психологом методи корекції девіантної поведінки учнів.

Методики:

АБО (на вибір)

5. Тест-опитувальник ставлення до себе. А.А. Століна (Методи діагностики самосвідомості. Інструктивно-методичні рекомендації до лабораторних занять з психодіагностики. Т.М. Майстренко, І.С. Загурська).

Методика дослідження соціально - психологічної адаптації

К. Роджерса - Р. Даймонда

Вік досліджуваного: з 14 років.

Процедура дослідження

Психолог пропонує досліджуваному прочитати висловлювання та порівняти їх зі своїм досвідом. У бланку слід зазначити відповідь, базуючись на таких оцінках:

Текст методики

76.3 презирством ставитися до осіб протилежної статі й не має контактів із ними.

100. Хвилюється, що забагато переймається особами протилежної статі.

101. Усі свої звички вважає позитивними.

Обробка та оцінювання результатів

Підраховуються коефіцієнти за формулами:

Результати, менші від норми, інтерпретуються як надмірно низькі, а більші від норми - як високі.

Опитувальник Г.Айзенка

(визначення типу темпераменту)

Проведення тесту Айзенка;

Обробка результатів;

Відбір даних, де бал по шкалі "Неправда" більше 5.

Інструкція: На запропоновані питання Ви повинні відповісти " так " чи " ні " не роздумуючи. Відповідь заноситься на опитувальний лист під відповідним номером.

ОПИТУВАЛЬНИК

Чи любиш ти шум і метушню навколо себе?

Чи часто ти потребуєш друзів, що могли б тебе підтримати?

Ти завжди знаходиш швидку відповідь, коли тебе про що-небудь питають?

Чи буває так, що ти роздратований чим - небудь?

Чи часто в тебе змінюється настрій?

Чи вірно, що тобі легше і приємніше проводити час із книгами, ніж з друзями?

Чи часто тобі заважають різні думки?

Ти завжди робиш так, як тобі кажуть?

Чи любиш ти кептувати з когось?

Ти коли-небудь почував себе нещасним, хоча для цього не було жодних причин?

Чи можеш ти сказати про себе, що ти весела, жвава людини?

Чи вірно, що ти часто роздратований чим-небудь?

Чи подобається тобі усе робити у швидкому темпі (якщо ж навпаки, ти схильний до неквапливості, відповідай "ні").

Ти переживаєш через усякі страшні події, що ледве було не відбулися, хоча усе скінчилося добре?

Тобі можна довірити якусь таємницю?

Чи можеш ти без особливих зусиль внести пожвавлення в нудьгуючу компанію ровесників?

Чи буває так, що у тебе без усякої причини (фізичні навантаження) сильно б'ється серце?

Ти коли-небудь казав неправду?

Ти легко засмучуєшся, коли критикують тебе і твою роботу?

Ти часто жартуєш і розповідаєш кумедні історії своїм друзям?

Чи часто почуваєш себе втомленим?

Ти завжди спочатку робиш уроки, а все інше потім?

Ти зазвичай веселий і усім задоволений7

Чи вразливий ти?

Ти дуже любиш спілкуватися з друзями?

Чи завжди ти виконуєш прохання рідних про допомогу по господарству?

У тебе бувають запаморочення?

Чи буває так, що твої дії і вчинки ставлять інших людей у незручне становище?

Ти часто почуваєш, що тобі щось набридло?

Чи любиш ти іноді похвалитися?

Ти частіше сидиш і мовчиш, коли потрапляєш у товариство незнайомих людей?

Чи хвилюєшся ти іноді так, що не можеш усидіти на місці?

Ти зазвичай швидко приймаєш рішення?

Ти інколи галасуєш у класі коли немає вчителя?

Тобі часто сняться страшні сни?

Чи можеш ти дати волю почуттям і повеселитися в товаристві друзів?

Тебе легко засмутити?

Чи траплялось коли-небудь тобі говорити погане про когось?

Чи вірно, що ти, як правило, говориш і дієш швидко, не затрачуючи час на міркування?

Коли ти потрапляєш у незручне становище, то потім довго переживаєш?

Тобі дуже подобаються гучні і веселі ігри?

Ти завжди їси все те, що тобі подають?

Тобі важко відповісти "ні", коли тебе про що-небудь просять?

Ти любиш часто ходити в гості?

Чи бувають такі моменти ,коли тобі не хочеться жити?

Чи був ти коли-небудь грубим з батьками?

Чи вважають тебе друзі веселою і жвавою людиною?

Ти часто відволікаєшся, коли робиш уроки?

Ти більше любиш спостерігати з боку, ніж самому брати участь у загальних веселощах?

Тобі часто буває важко заснути через різні думки?

Чи буваєш ти цілком упевнений, що зможеш справитися з справою, яку тобі доручають?

Чи буває, що ти почуваєшся самотньо?

Ти соромишся заговорити першим із незнайомим?

Ти часто спохвачуєшся, коли вже пізно що-небудь виправити?

Коли хтось із друзів кричить на тебе, ти теж кричиш у відповідь?

Чи буває так, що ти іноді почуваєшся веселим або сумним без усяких причин?

Ти вважаєш, що важко отримати справжнє задоволення від пожвавленої компанії ровесників?

Тобі часто випадає хвилюватися через те, що ти зробив щось не подумавши?

Ключ

ТАК: 1,3,9,11,14,17,19,22,25,27,30,35,38,41,43,46,49,53,57.

НІ:6,33,51,55,59.

ТАК: 2,5,7,,10,13,15,18,21,23,26,29,31,34,37,39,42,45,47,50,52,54,56,58,60.

Інструкція. Вам будуть запропоновані питання. Якщо ви відповідаєте на запитання " так " , то поряд з його номером у реєстраційному бланку ставте знак " + " , а якщо відповідаєте " ні " , то ставте знак "-" . Над питанням довго не думайте. Правильних і неправильних відповідей немає.

Опитувальник Х. Шмішека

Реєстраційний бланк опитувальника Х. Шмішека

Прізвище, ім'я __________________________________Вік______

Школа ___________Клас ________ Дата дослідження___________

Обробка результатів

За кожну відповідь, що збігається з ключем, дається вказана кількість балів. Отримані бали сумуються по кожній шкалі. Якщо набрано , то це свідчить про наявність того чи іншого типу акцентуації характеру. Сума балів у діапазоні від вказує на тенденцію до того чи іншого типу акцентуації.

ТЕСТ - ОПИТУВАЛЬНИК СТАВЛЕННЯ ДО СЕБЕ

1. Думаю, що більшість моїх знайомим ставляться до мене з симпатією.

2.Мої слова не так уже і часто розходяться зі справами.

3.Думаю, що багато хто бачить у мені щось схоже з собою.

4.Коли я намагаюся себе оцінити, я насамперед бачу свої недоліки

5.Думаю, що як особистість я можу бути привабливим для інших.

6.Коля я бачу себе очима люблячої людини, мене неприємно вражає те, наскільки мій образ далекий від дійсності.

7.Моє "Я" завжди мені цікаве.

8.Я вважаю, що іноді не гріх пожаліти себе.

9.У моєму житті є чи принаймні були люди, з якими я був дуже близький.

10.Власну повагу мені ще треба заслужити.

11. Бувало, і не раз, що я сам себе страшно ненавидів.

12.Я цілком довіряю своїм раптовим бажанням.

13.Я сам хотів багато в чому себе переробити.

14.Моє власне "Я" не видається мені чимось вартим уваги.

15.Я щиро хочу, щоб у мене усе було добре в життя.

16.Якщо я і ставлюся до кого-небудь з докором, то насамперед до самого себе.

17.Випадковому знайомому я швидше за все видамся людиною неприємною.

18.Частіше я схвалюю свої плани і вчинки.

19.Власні слабості викликають у мене щось схоже на презирство.

20.Якби я роздвоївся, то мені було б досить цікаво спілкуватися зі своїм двійником.

21.Деякі свої якості я відчуваю як сторонні, чужі мені.

22.Навряд чи хто-небудь зможе відчути свою схожість зі мною.

23.У мене досить здібностей і енергії втілити в життя задумане.

24.Часто я не без сарказму жартую над собою.

25.Найрозумніше, що може зробити людина у своєму житті - це підкоритися власній долі.

26.Стороння людина з першого погляду знайде в мені багато відразливого.

27.На жаль, якщо я і сказав щось, то це не означає, що саме так і вчиню.

28.Моє ставлення до самого себе можна назвати дружнім.

30.Мені не вдається бути цікавим для коханої людини тривалий час.

31.у глибині душі я б хотів, щоб зі мною сталось щось катастрофічне.

32.Навряд чи я викликаю симпатію у більшості моїх знайомих.

33.Мені буває дуже приємно побачити себе очима люблячої мене людини.

34.Коли у мене виникає яке-небудь бажання, я насамперед запитую себе, чи розумно це.

35.Часом я сам собою захоплююсь.

36.Можна сказати, що я ціную себе досить високо.

37.У глибині душі я ніяк не можу повірити, що я справді доросла людина.

38.Без сторонньої допомоги я мало що моржу зробити.

39.Іноді я сам себе погано розумію.

40.Мені дуже заважає нестача енергії, волі і цілеспрямованості.

41.Думаю, що інші в цілому оцінюють мене досить високо.

42.у моїй особистості є, напевно, щось таке, що здатне викликати в інших неприязнь до мене.

43.Більшість моїх знайомих не сприймає мене всерйоз.

44.Я досить часто дратуюсь від самого себе.

45.Загалом я можу сказати, що поважаю себе.

46.Навіть мої негативні риси не здаються мені чужими.

47.У цілому, мене влаштовує те, який я є.

48.Навряд чи мене можна любити по-справжньому.

49.Моїм мріям і планам не вистачає реалістичності.

50.Якби моє друге "Я" існувало, то для мене це був би найнудніший партнер по спілкуванню.

51. Думаю, що міг би знайти спільну мову з будь-якою розумною і знаючою людиною.

52. Іноді мені здається, що якби якась мудра людина змогла побачити мене наскрізь, вона б відразу зрозуміла, яка я нікчема.

53.Те, що в мені відбувається, як правило мені зрозуміло.

54.Мої достоїнства загалом переважають мої недоліки.

55.Навряд чи знайдеться багато людей, що звинуватять мене у відсутності совісті.

56.Коли зі мною трапляються неприємності, як правило, я кажу: "Так тобі і треба".

57.Я можу сказати, що в цілому я контролюю свою долю.

Опитувальник діагностує 7 факторів, які лягли в основу 4 шкал опитувальника:

Аутосимпатії - шкала на позитивному полюсі характеризує довіру до себе та позитивну самооцінку. На негативному полюсі - бачення у собі переважно недоліків, низьку самооцінку, схильність до самозвинувачення.

4. Очікуване позитивне ставлення інших.

ОБРОБКА РЕЗУЛЬТАТІВ

Показник по кожному фактору визначається шляхом сумування тверджень, з якими досліджуваний згоден, якщо вони входять у фактор з позитивним знаком твердження, і тверджень, з якими обстежуваний не згоден, якщо вони включається у фактор з від'ємним знаком.

Ключ до обробки:

"- " 6 13 14 18 30 35 38 39 41 43 44 45 49 50 56

Шкала самоповаги (ІІ)

Шкала ауто симпатії (ІІ)

Шкала очікування позитивного ставлення інших (ІІІ)

Шкала самовпевненості (1)

Шкала очікування ставлення інших (2)

Шкала само прийняття (3)

Шкала само послідовності ( самокерівництва) (4)

Шкала самозвинувачення (5)

Шкала само інтересу (6)

Шкала само розуміння (7)

ОСОБИСТІСНА ШКАЛА ПРОЯВІ ТРИВОГИ

Дж. ТЕЙЛОРА

Опитувальник призначений для вимірювання рівня тривожності ( твердження входять у состав ММРІ як додаткова шкала). Вибір тверджень відбувся на основі аналізу їх здатності відрізняти осіб "з хронічними реакціями тривоги". Розроблений у 1953 році та адаптований Т. А. Немчиновим (1966 р.).

Опитувальник включає 50 тверджень, на які досліджуваний має відповісти "так" або "ні". Для зручності кожне твердження можна пропонувати досліджуваному на окремій картці. Він має розкласти їх на дві групи, залежно від того, згоден він чи не згоден з запропонованим твердженням. Час тестування 15-30 хвилин.

Текст опитувальника

Зазвичай я спокійний і вивести мене з себе нелегко.

Мої нерви розстроєні не більше, ніж у інших людей.

У мене рідко бувають запори.

У мене рідко буває головний біль.

Я рідко втомлююсь.

Я майже завжди відчуваю себе щасливим.

Я впевнений у собі.

Практично я ніколи не червонію.

У порівнянні з своїми друзями я вважаю себе сміливою людиною.

Я червонію не частіше, ніж інші.

У мене рідко буває серцебиття.

Зазвичай мої руки досить теплі.

Я ніяковію не більше ніж інші.

Мені не вистачає впевненості у собі.

Часом мені здається, що я ні на що не придатний.

у мене бувають періоди такого занепокоєння, що я не можу всидіти на місці.

Мій шлунок сильно мене непокоїть.

Мене вистачає духу винести всі майбутні труднощі.

Я хотів би бути таким же щасливим, як інші.

Мені часом здається, що я не можу всидіти на місці.

Мені нерідко сняться кошмарні сни.

Я помічаю, що мої руки починають тремтіти, коли я намагаюся щось зробити.

У мене дуже неспокійний та переривчастий сон.

Мене дуже турбують можливі невдачі.

Мені доводилося відчувати страх у тих випадках, коли я точно знав, що мені ніщо не загрожує.

Мені важко зосередитися на роботі або на будь-якому завданні.

Я працюю з великим напруженням.

Мене легко збентежити.

Майже весь час відчуваю тривогу через когось або через щось.

Я схильний приймати все надто серйозно.

Я часто плачу.

Мене нерідко мучать приступи блювоти та нудоти.

Раз на місяць або частіше у мене бувають розлади шлунку.

Я часто боюся, що ось-ось почервонію.

Мені дуже важко зосередитися на чомусь

Мій матеріальний стан дуже мене непокоїть.

Нерідко я думаю про такі речі, про які ні з ким не хотілося б говорити.

У мене бувають періоди, коли тривога позбавляє мене сну.

Часом, коли я розгублений, у мене з'являється сильна пітливість, що дуже мене бентежить.

Навіть у холодні дні я легко пітнію.

Часом я стаю таким збудженим, що мені важко заснути.

Я - людина легко збуджувана.

Часом я відчуваю себе зовсім непотрібним.

Часом мені здається, що мої нерви сильно слабкі, і я ось-ось вийду з себе.

Я часто ловлю себе на тому, що мене щось тривожить.

Я більш чутливий, ніж інші люди.

Я майже завжди відчуваю почуття голоду.

Я нерідко боюсь почервоніти.

Життя для мене пов'язане з незвичним напруженням.

Очікування завжди нервує мене.

Обробка результатів

Підраховується кількість відповідей, які свідчать про тривожність. За кожен збіг з ключем нараховується 1 бал.

Ключ

Відповідь "так" 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50.

Відповідь "ні" 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13.

Інтерпретація результатів:

ПАТОХАРАКТЕРОЛОГІЧНИЙ ДІАГНОСТИЧНИЙ ОПИТУВАПЛЬНИК (ПДО) А.Є.ЛИЧКО

В опитувальний ввійшли висловлення, розбиті на 25 тем. В число тем ввійшла оцінка власних функцій(самопочуття, настрій, сон, сексуальні проблеми..), відношення з близькими, оточуючими (батьками, друзями, до школи..), до абстрактних категорій (до критики, до правил..)

Людина, якій пропонується даний опитувальник, з кожної теми має обрати не більше 3 тверджень, які їй підходять і 3 твердження, які вона не приймає.

Тема№1 Самопочуття

1.У мене майже завжди погане самопочуття;

2. Я завжди почуваю себе повним сил;

3. Тижні гарного самопочуття чергуються з тижнями, коли я погано себе почуваю;

4. У мене завжди щось болить;

5. Мій поганий настрій - це наслідок турбот;

6. Поганий настрій у мене виникає коли я за що-небудь переживаю;

8. Моє самопочуття задовільне;

9. У мене виникають приступи поганого самопочуття з роздратованістю та почуттям туги;

10. Моє самопочуття залежить від того, як до мене ставляться оточуючи;

11. Я дуже погано переношу біль.

Тема№2 Настрій

0. Як правило, настрій у мене хороший;

1. Мій настрій легко змінюється від різних причин;

2. Мій настрій погіршується, коли я переживаю, невпевнено почуваюсь тощо;

3. Мій настрій залежить від оточення в якому я знаходжусь;

4. У мене майже завжди поганий настрій;

5. Мій настрій залежить від поганого самопочуття;

6. Мій настрій стає кращим, коли мене залишають самого;

7. У мене бувають приступи роздратованості, від яких страждають оточуючи;

8. У мене не буває печалі, однак буває гнів;

9. Дрібні неприємності змінюють мій настрій;

10. Періоди гарного настрою змінюються періодами поганого;

11. М ій настрій, зазвичай, такий самий як у оточуючих;

0. Ні один вислів мені не підходить.

Тема№3 Сон та сновидіння

1. Я непогано сплю, а сновидіння мене не турбують;

2. Сон у мене багатий на сновидіння;

Ні одне твердження мені не підходить.

Тема№4 Пробудження від сну

1.Мені важко прокинутись в назначений час;

2.Прокидаюсь з думками, що треба йти на роботу (навчання);

3.Інколи я прокидаюсь веселим, а інколи сумним;

4.Я легко прокидаюсь, коли мені потрібно;

5.Ранок для мене - самий важкий час дня;

0.Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№5 Апетит та відношення до їжі

17. Я знаю, що таке голод, але не знаю, що таке апетит;

Їжа не задовольняє мене;

0.Ні одне з тверджень мені не підходить.

Тема№6 Відношення до алкогольних напоїв

1.Я не п'ю, бо боюсь сказати зайве;

2.Інколи я випиваю, а інколи мені не хочеться;

3.Люблю випити у веселій компанії;

4.Я боюсь випити, т.я. можу визвати на себе насмішки;

5.Спиртне не викликає в мене веселого настрою;

6.До алкогольних напоїв в мене отвращение;

7.П'ю для того, щоб заглушити поганий настрій;

8.Я не п'ю, бо після цього мене турбують головні болі;

9.Я не п'ю, т.я. це протидіє моїм принципам;

10.Алкогольні напої мене лякають;

11.Трохи випивши, я яскраво сприймаю оточуючий світ;

12.Я п'ю зі всіма, щоб не підводити компанію;

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№7 Сексуальні проблеми

1.Статевий потяг мене не турбує;

2.Неприємності зменшують мої статеві потяги;

3.Я живу мріями, т.я. можу розачаруватися;

4.Періоди сильної сексуальності чергуються з холодністю;

5.В сексуальному життя я швидко збуджуюсь, але й легко охолоджуюся;

6.При нормальному сексуальному житті не буває ніяких проблем;

7.У мене сильний сексуальний потяг, який мені важко стримувати;

8.Моя сором'язливість мені заважає;

9.Зради я ніколи не вибачу;

10.Я вважаю, що сексуальний потяг не можна стримувати, тому що це заважає якісній роботі;

11.Більше задоволення мені приносить флірт;

12.Я люблю аналізувати своє відношення до сексуальної сфери;

13.Мене не все задовольняє в моїй сексуальній сфері;

14.Вважаю, що не треба багато уваги приділяти сексуальній сфері;

Не одне з тверджень мені не підходить

Тема№8 Відношення до одягу

1.Люблю яскравий одяг;

2.Вважаю, що треба гарно одягатися, т.я. зустрічають по одягу;

3.Для мене головне, щоб одяг був чистим, акуратним;

4.Люблю модний одяг, який звертає на себе увагу оточуючих;

5.Не наслідую моду, а одягаю те, що подобається мені;

6.Люблю одягатися так, щоб лічило;

7.Не люблю яскравого;

8.Часто хвилююсь, що виглядаю не так;

9.Про одяг я думаю мало;

10.Я думаю, що не всім подобається, як я одягаюсь;

11.Віддаю перевагу темним кольорам;

12.Інколи одягаюсь модно, а інколи так собі;

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№9 Відношення до грошей

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№10 Відношення до батьків

0.Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№11 Відношення до друзів

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№12 Відношення до оточуючих

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№13 Відношення до незнайомих

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№14 Відношення до самотності

1. Я вважаю, що людина не повинна відриватися від колективу;

2.На самоті я почуваюся краще;

3.Я не люблю самотності і завжди прагну до колективу;

Не одне з тверджень мені не підходить;

Тема№15 Відношення до майбутнього

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№16 Відношення до нового

0.Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема № 17 Відношення до невдач

1.Свої невдачі я переживаю сам і ні від кого не чекаю підтримки;

2.Інколи я долаю невдачі, а інколи в мене опускаються руки;

3.Невдачі викликають в мене відчай;

4.Невдачі викликають в мене роздратування;

6.Невдачі викликають в мене бажання здолати їх;

7.Якщо в моїх невдачах хтось винний, я не залишу його без наказаним;

8.При невдачах мені хочеться кудись втекти;

9.Буває незначні неприємності приводять мене до відчаю, а серйозні не викликають негативних переживань;

10.Невдачі мене засмучують, і я обвинувачую себе;

11.Невдачі мене не цікавлять;

12.При невдачах я ще більше мрію про свої бажання;

13.Я вважаю, що при невдачах не можна впадати у відчай;

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№18 Відношення до ризику

0.Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№19 Відношення до лідерства

1. Я можу бути лідером тільки в думках, а не на ділі;

2.Я люблю бути першим;

3.Я люблю опікати когось одного, хто мені до вподоби;

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№20 Відношення до критики

0.Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№21 Відношення до опіки та наставлень

1. Я слухаю наставляння тих, хто має на це право;

2.Я слухаю лише ті наставляння, що стосуються мого здоров'я;

3. На люблю, коли мною опікуються та за мене все вирішують;

4. Я не люблю наставлень;

5. Я намагаюся прислухатися до того, хто мене любить;

6. Я намагаюсь прислухатися до позитивних наставлень, но це не завжди в мене виходить;

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№22 Відношення до правил та законів

Не одне з тверджень мені не підходить;

Тема№23 Оцінка себе в дитинстві

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№24 Відношення до школи

Не одне з тверджень мені не підходить.

Тема№25 Оцінка себе в даний час

Не одне з тверджень мені не підходить.

П.І.Б._________________Клас______________Навчальний рік___________

У таблиці подано показники характерологічних особливостей дитини, її поведінки, спілкування, які свідчать про наявність конкретного типу важковиховуваності.

Заповнюючи карту, учитель має визначити ступінь вираження кожної особливості (ні - 0б; так - 2б; може бути - 1).

Типи важковиховуваності неповнолітніх:

1. Тип педагогічного занедбаних дітей - низький рівень розвиткуморальних уявлень та соціально схвалених навичок поведінки.

2. Конституціональний тип - утруднення у вихованні,зумовлені індивідуально-психологічними особливостями особистості (акцентуації характеру, емоційна нестійкість, імпульсивність).

3. Ситуативний тип - невмілі виховні дії, які призводять до конфліктів (несправжня важковиховуваність).

4. Тип власне важковиховуваних дітей - утруднення у вихованні, спричинені функціональними новоутвореннями особистості, які призводять до протидій виховного впливу:

феномен "смислового бар'єра";

феномен "афекту неадекватності";

"розгалуженості взаємин" у домінуючих сферах уяви та дійсності.

Підрахувати кількість балів за шкалою і встановити тип у ступінь важковиховуваності:

Підсумок:

Якщо різні типи важковиховуваності оцінено однаковою кількістю балів, визначається мішаний тип ( н-д : 7 б - ситуативний та 7б - конституціональний; тип важковиховуваності - ситуативно-конституціональний).

0-6 балів - низький;

7-12 балів - середній;

13-20 балів - високий.

Тест незакінчених речень

Інструкція

Методика роботи проводиться в 2 етапи:

на першому − дописуються учнями речення, на другому − оцінюються.

Негативна оцінка −1; нейтральна позиція −0; позитивна − 1+.

Лист незакінчених речень

4. Коли мене немає, мої друзі...

5. Коли мені починає не везти...

6. Більшість відомих мені людей...

7. Я думаю, що в майбутньому...

11. У порівнянні з більшістю родин моя родина..

12. Що стосується нашого класу...

14. Від незнайомих людей...

15. Мені здається, що в майбутньому я...

16. Моє здоров'я...

17. У навчанні я бачу...

19. Моя родина поводиться зі мною, як з..

20. Коли я висловлюю свою думку...

21. Мені здається, що я...

22. Люди найчастіше живуть...

23.Я думаю, що планувати майбутнє...

24. Фізично я...

25. Що стосується уроків, то я...

26. Наші вчителі...

27. Я хотів би, щоб мій батько...

28. Я думаю, що мої ровесники...

29. Я міг би бути дуже щасливим...

30. Майже всі люди прагнуть...

31. Думати в майбутньому...

32. Я почуваю себе погано..

33. Я можу учитися,..

34. Більшість учителів...

35. Вважаю, що більшість матерів...

36. У класі я почуваю себе...

37 Моїм потаємним бажанням ...

38. Мені здається, що люди в основному..

39. Мені здається, що років через п'ять...

40 Фізичні навантаження...

41. Домашні завдання я...

42. Коли я йду до школи...

43. Моя мати і я...

44. Що стосується моїх товаришів у класі...

45. Більше всього я боюся...

46. Люди бачать сенс в...

47. У майбутньому я займуся...

48. Що стосується хвороб...

49. Більшість навчальних предметів...

50. Я думаю, що вчителі...

51. Думаю, що мій батько...

52. Мені не подобається, коли хлопці...

53. Більше всього я люблю...

54. В основному люди відносяться один до одного...

55. Часто меніздається, що в майбутньому...

56. Нездужання в мене...

57. Коли я згадую про навчання...

58. Коли я згадую нашу школу..

59. Мійбатько і я...

60. Коли влітку я згадую наш клас...

61. Я думаю, що про мене...

62. Люди часто...

63. Метою свогожиття я вважаю...

64. Про своєздоров'я...

Лист відповідей:

Навчання−№№1,9,12,17,25,33,41,49,57.

Школа−№№2,10,18,26,34,42,50,58

Сім'я−№№3,11,19,27,35,43,51,59.

Ровесники −№№4,12,20,28,36,44,52,60

Я−№№ 5,13,21,29,37,45,53,61

Люди−№№6,14,22,30,38,46,54,62.

Майбутнє − №№ 7,15,23,31,39,47,55,63

Здоров'я −№№8,16,24,32,40,48,56,64.

Тест Томаса

Інструкція

Із запропонованих двох варіантів кожного питання, учень вибирає найбільш типове.

а) Іноді я надаю можливість іншим узяти на себе відповідальність зарішення спірного питання;

б) Замість обговорення розходжень, я намагаюся звернути увагу на те, з чим ми згодні.

а) Я намагаюся знайти компромісне рішення;

б) Я намагаюся улагодити конфлікт, враховуючи інтереси іншої людини і власні.

а) Звичайно я наполегливо прагну домогтися свого;

б) Іноді я жертвую своїми власними інтересами заради інтересів іншої людини.

а) Я намагаюся знайти компромісне рішення;

б) Я намагаюся не зачепити почуттів іншої людини.

а) Улагоджуючи спірну ситуацію, я увесь час намагаюся знайти підтримку
в іншого;

б) Я намагаюся робити все, щоб уникнути марної напруженості.

а) Я намагаюся уникнути неприємностей для себе;

б) Я намагаюся домогтися свого.

а) Я намагаюся відкласти рішення спірного питання, щоб згодом вирішити
його остаточно;

б) Я вважаю за можливе чимось поступитися, щоб домогтися в іншому.

а) Звичайно я наполегливо прагну домогтися свого;

б) Я спершу намагаюся визначити всі порушені інтереси і спірні питання.

а) Думаю, що не завжди варто хвилюватися через якісь розбіжності;

б) Я докладаю зусилля, щоб домогтися свого.

а) Я твердо прагну домогтися свого;

б) Я намагаюся знайти компромісне рішення.

а) Спершу я прагну ясно визначити коло порушених інтереси і спірних
питань;

б) Я намагаюся заспокоїти іншого і головним чином зберегти наші відносини.

а) Найчастіше я уникаю позиції, що може викликати суперечки;

б) Я даю можливість іншому залишитися при своїй думці, якщо він також йде назустріч.

а) Я пропоную середню позицію;

б) Я наполягаю, щоб усе було зроблено по-моєму.

а) Я повідомляю іншому свою точку зору і запитую про його погляди;

б) Я намагаюся довести іншому логіку і переваги моїх поглядів.

а) Я намагаюся заспокоїти іншого і зберегти наші відносини;

б) Я намагаюся зробити все необхідне, щоб уникнути напруги.

а) Я намагаюся не зачепити почуттів іншого;

б) Я звичайно намагаюся переконати іншого в перевагах моєї позиції.

а) Звичайно я наполегливо прагну домогтися свого;

б) Я намагаюся зробити все, щоб уникнути марної напруженості.

а) Якщо це зробить іншого щасливим, я дам йому можливість настоятина своєму;

б) Я дам іншому можливість залишитися при своїй думці, якщо він йде мені назустріч.

а) Спершу я намагаюся визначитись щодо всіх порушених інтересів і
спірних питань;

б) Я намагаюся відкласти спірні питання, щоб з часом вирішити їхній остаточно.

а) Я намагаюся негайно перебороти наші розбіжності;

б) Я намагаюся знайти найкраще сполучення вигод і втрат для нас обох.

а) Під час переговорів намагаюся бути уважним до іншого;

б) Я завжди схиляюся до прямого обговорення проблеми.

а) Я намагаюся знайти середню позицію між моєю і іншої людини;

б) Я відстоюю свою позицію.

а) Як правило, я заклопотаний тим, щоб задовольнити бажання кожного з нас;

б) Іноді надаю іншим можливість узяти на себе відповідальність за рішення спірного питання.

а) Якщо позиція іншого здається йому дуже важливою, я намагаюся йти
йому назустріч;

б) Я намагаюся переконати іншого піти на компроміс.

а) Я намагаюся переконати іншого у своїй правоті;

б) Ведучи переговори, я намагаюся бути уважним до аргументів іншого.

а) Я звичайно пропоную середню позицію;

б) Я майже завжди прагну задовольнити інтереси кожного з нас.

а) Найчастіше я прагну уникнути суперечок;

б) Якщо це зробить іншу людини щасливою, я дам йому можливість настояти на своєму.

а) Звичайно я наполегливо прагну домогтися свого;

б) Улагоджуючи ситуацію, я звичайно прагну знайти підтримку в іншого.

а) Я пропоную середню позицію;

б) Думаю, що не завжди варто хвилюватися через виникаючі розбіжності.

а) Я намагаюся не зачепити почуттів іншого;

б) Я завжди займаю таку позицію в суперечці, щоб ми спільно могли

домогтися успіху.

Ключ для опитувальника

Суперництво: 3-а, 6-б,8-а, 9-б, 10-а, 13-б, 14-б, 16-б, 17-а, 22-б, 25-а, 28-а.

Співробітництво: 2-б, 5-а, 8-б, 11-а, 14-а, 19-а, 20-а, 21-б, 23-а, 26-б, 28-б, 30-б,

Компроміс: 2-а, 4-а, 7-б,10-б,12-б,13-а, 18-б,20-б,22-а, 24-б,20-а, 29-а.

Запобігання: 1-а, 5-б,7-а, 9-а, 12-а, 15-б,17-б,19-б,21-а, 23-б,27-а, 29-б

Пристосування: 1-б,3-б,4-б,6-а, 11-б,15-а, 16-а,18-а, 24-а, 25-б,27-б,30-а.

Для опису типів у конфліктних ситуаціях автор тесту виділяє наступні способи регулювання:

А) змагання (конкуренція, суперництво) як прагнення домогтися задоволення своїх інтересів на шкоду іншому;

Б) пристосування, що означає на противагу суперництву, приношення в жертву своїх інтересів заради іншого;

В) компроміс −взаємні поступки;

Г) запобігання, для якого характерно як відсутність прагнення до кооперації, так І відсутність тенденції до зниження власних цілей;

Д) співробітництво, коли учасники ситуації приходять до альтернативи, цілком задовольняючиінтереси обох сторін.

А.Басса, А.Дарки

Нагадаємо, що фізична агресія − використання фізичної сили проти іншої особи; непряма агресія − використання обхідним шляхом спрямованих проти інших осіб пліток, жартів і прояв ненаправлених, неупорядкованих вибухів люті (лемент, тупання ногами і т.п.); роздратування − готовність до прояву негативних почуттів при найменшому збудженні (запальність, брутальність); негативізм − опозиційна манера поведінки: від пасивного опору до активної боротьби проти установлених вимог, звичаїв і законів; − заздрість і ненависть до навколишнього, обумовлена почуттям гніву, невдоволення кимсь або усім миром за дійсні і вигадані страждання; підозрілість − у діапазоні: від недовіри й обережності стосовно людей до переконання в тім, що інші люди планують і приносять шкоду; агресія − вираження негативних почуттів як через форму (лемент, вереск), так і через зміст словесних відповідей (прокльон, погроза); почуття провини − виражає можливе переконання суб'єкта, що він є поганою людиною, що чинить зло, а що відчуваються ним, є проявом совісті.

1. Я ніколи не дратуюся настільки,щоб кидатися предметами.

2. Я завжди поблажливий до чужих недоліків.

3. Якщо мені не подобається встановлене правило, мені хочеться порушити його.

4. Інші-вміють майже завжди користуватися сприятливими обставинами.

5. Я тримаюся насторожено з людьми, що відносяться до мене трохи більш дружелюбно, чим я очікував.

1. Я часто буваю не згодний з людьми.

2. Іноді мені на розум приходять думки, від яких мені соромно.

3. Якщо хто-небудь першим ударить мене, я не відповім йому.

4. Я набагато більш дратівливий, чим здається.

5. Якщо хто-небудь корчить із себе начальника, я завжди дію йому всупереч.

6. Мене частково засмучує моя доля.

7. Я думаю, що багато людей не люблять мене.

8. Я не можу втриматися від суперечки, якщо люди не згодні з мною.

9. Люди, які ухиляються від роботи, повинні почуватися провини.

10. Той, хто ображає мене і мою родину, напрошується на бійку.

11. Я не здатний на образливі жарти.

12. Мене охоплює лють, коли наді мною насміхаються.

13. Коли люди корчать із себе начальників, я роблю все, щоб вони не гордилися.

14. Майже щотижня я бачу когось, хто мені не подобається.

1. Досить багато людей заздрять мені.

2. Я вимагаю, щоб люди поважали мене.

3. Мене гнітить те, що я мало роблю для своїх батьків.

4. Люди, що постійно нервують мене, вартують того, щоб їх клацнули по носі.

5. Я ніколи не буваю похмурий від злості.

6. Якщо до мене ставляться гірше, ніж я того заслуговую, я не гніваюся.

1. Якщо хто-небудь дратує мене, то я готовий сказати усе, що я про нього думаю.

2. Я роблю багато такого, про що згодом шкодую.

3. Якщо я розлючуся, я здатен вдарити кого-небудь.

4. З дитинства я ніколи не виявляв вибухів гніву.

5. Я часто почуваю себе як порохова бочка, що готова вибухнути.

6. Якби усі знали, що я почуваю, мене б вважали людиною, з яким нелегко ладити.

7. Я завжди думаю про те, які причини змушують людей робити щось приємне для мене.

8. Коли на мене починають кричати, я відповідаю криком.

Я б'юся не рідше і не частіше, ніж інші.

Я можу згадати випадки, коли я був настільки злим, що хватав і знищував будь яку річ.

Іноді я почуваю, що готовий першим почати бійку.

1. Іноді я почуваю, що життя до мене несправедливе.

2. Раніш я думав, що більшість людей говорить правду, але тепер я в це не вірю.

3. Я лаюся тільки зі злості.

4. Коли я дію неправильно, мене мучить совість.

5. Якщо для захисту своїх прав мені потрібно застосувати фізичну силу, я це зроблю.

6. Іноді я виражаю свій гнів, стукаючи кулаком по столі.

7. Я буваю грубим щодо людей, які мені не подобаються.

8. У мене немає ворогів, які б хотіли мені нашкодити.

9. Я не вмію поставити людину на місце, навіть якщо він того заслуговує.

10. Я часто думаю, що живу неправильно.

11. Я знаю людей, що здатні довести мене до бійки.

12. Я не засмучуюся через дріб'язки.

13. Мені рідко приходить у голову, що люди намагаються розлютити або образити мене.

14. Я часто тільки погрожую людям, хоча і не збираюся виконувати погрози.

1. У суперечці я часто підвищую голос.

2. Я намагаюсь зазвичай приховувати своє погане відношення до людей.

Обробка результатів опитування

Фізична агресія:

Непряма агресія:

Роздратування:

Негативізм:

Образа:

Підозрілість:

Вербальна агресія:

Каяття, почуття провини:

3. Практикум з психодіагностики / Укладачі: Музика О., Остринська В. М. Остринський В. В., 2-е вид; виправлене та доповнене. - Житомирський державний педагогічний університет ім. І. Я Франка, 2000. - 160 с.: іл. с. 122-123

4. Практикум з психодіагностики / Укладачі: Музика О., Остринська В. М. Остринський В. В., 2-е вид; виправлене та доповнене. - Житомирський державний педагогічний університет ім. І. Я Франка, 2000. - 160 с.: іл. с. 122-123

6. Психологу для роботи. Діагностичні методики : збірник / [уклад.: М.В. Лемак, В.Ю. Петрище]. - Ужгород: Видавництво Олександри Гаркуші, 2011

8. Рогов Е.И. Настольная книга практического психолога в образовании: Учеб пособие. _ М.: ВЛАДОС, 1996,.

відшукати психоло го-педагогічні методи і прийоми покращення взаємин пе дагога з важковиховуваним учнем, із дитячим колекти вом, ознайомити учасників з ефективними шляхами вирі шення проблеми.

Кількість тренінгових циклів: 4.

фліп-чарт, аркуш паперу кожному учаснику, олівці, бейджі, маркери , п елюстки різного кольору, додат ки .

Цикл тренінгових занять 1.

РОБОТА З ДІТЬМИ, ЯКІ МАЮТЬ ПРОБЛЕМИ В ПОВЕДІНЦІ

ДІЛОВА ГРА

повинна програти ситуацію "Як заспокоїти клас за 5 хв". За бажанням оби рається учасник, який грає роль учителя, інші члени групи - учні. Кожний "учень" отримує від ведучого картку, на якій напи сана характеристика ролі: що він повинен робити на ігровому імпровізованому уроці, як відповідати, як виконувати завдання тощо. Зміст карток учасники прочитують мовчки, "про себе".

Рекомендується фіксувати на картках такі ролі:

2. Учень не впевнений у своїх силах, боїться піднімати руку й відповідати.

5. Гіперактивний учень. Ні секунди не сидить, навчанням не цікавиться.

6. Учень-забіяка, відволікає від уроку сусіда.

7. Пасивна учениця, постійно дивиться у вікно.

9. Учениця, яка фарбується на уроці.

10. Учень, який грається й розмовляє по мобільному телефону.

11. Учень, який тупотить ногами.

12. Учениця, яка розгадує кросворди на уроці.

13. Учень, який хитається на стільці й щось вигукує.

14. Учень із низьким рівнем знань, який прагне зірвати урок.

16. Подружка 1, яка постійно розмовляє з подружкою 2.

17. Подружка 2, яка постійно розмовляє з подружкою 1.

18. Учень, який ходить по класу.

19. Учениця, яка постійно щось жує.

20. Учень, який усім заважає (смикає дівчат за волосся, штиркає ручкою).

Час виконання: 10хв.

Час виконання:5хв.

Час виконання: 5 хв.

отримує характеристику учня (додаток 1). Завдання кожного учасника - уважно прочитати й самостійно визначи ти методи, які він застосував би у своїй ро боті з таким учнем.

Час виконання: 5 хв.

Далі учасники об'єднуються в підгрупи за певними геометричними фігурами. Ве дучий формулює таке завдання: "На ар куші паперу розміром А 2 намалювати ре альний та ідеальний портрет цього підлітка, тобто яким він є і яким міг би бути, якби його належно виховували" (викону ють разом З-4 учасники, по одному учас нику з кожної підгрупи).

Час виконання: 10 хв.

Додаток 1

ХАРАКТЕРИСТИКА УЧНЯ

з бабусею. Дуже рано почав доросле само стійне життя, підробляючи на автомийці.

Додаток 2

Ефективним є спосіб поєднання цієї тех ніки з першою виділити учням час у кінці уроку для справ на їхній вибір. Учитель може більше сподіватися на увагу класу, коли діти знають, що в них залишиться час на власні справи. Вони усвідомлюють, що чим більше вчитель витратить часу на те, щоб привернути їхню увагу, тим менше вільного часу в них залишиться

В основі цього принципу обхід класу. Встаньте й пройдіться класною кімнатою. Ходіть, коли учні працюють. Стежте за хо дом виконання ними роботи. Через 2 хв після початку виконання учнями письмо вих завдань учитель має обійти клас, пере вірити, чи всі розпочали роботу, чи правиль но зрозуміли завдання, чи поставили свої прізвища на роботах.

Розумний учитель подбає про те, щоб учень не був покараний за свою погану пове дінку, опинившись у центрі уваги. Він про водить урок, запобігаючи виникненню проблем . Вжиті ним заходи щодо порушників поведінки мають бути майже непомітними для навколишніх. А отже, решта учнів не відволікатиметься від виконання роботи.

Ефективно використовувати під час уро ку прийом "згадування імені". Як тільки вчи тель бачить, що учень розмовляє або не пра цює, просто вставляє ім'я цієї дитини в роз повідь так, щоб це виглядало абсолютно при родно: "Як бачиш, Денисе, ми розібрали одну з десяти колонок". Денис, почувши своє ім'я знову повертається до роботи, причому реш та класу не звертає на це уваги.

Учитель, якому постійно заважає учень, може одного разу вдатися до досить емо ційного висловлення своїх почуттів: "Я не можу уявити, що такого я тобі зробив, чому ти вважаєш, що я не гідний твоєї поваги, в той час, коли решта учнів так не вважає. Якщо я був до тебе колись надто суворим чи неуважним, будь ласка, дай мені про це знати в будь-якому разі. Я почуваюся так, ніби чимось тебе образив, а ти тепер вва жаєш за потрібне демонструвати мені свою неповагу". Після такої розмови учень має заспокоїтися на тривалий час.

цикл тренінгових занять 2.

з ПРОФІЛАКТИКИ агресивної поведінки підлітків

Заняття 1

Хід заняття

Вправа "Знайомство"

Вправа "Правила"

На фліп-чарті фіксуються всі відповіді на запитання: "Що таке образа? Чому нас ображають люди? Чому ображаємо ми?". Обговорення. Розмірковування на тему: "Як ми ставимося до тих, хто ображає нас? Як до нас ставляться ті, кого ображаємо ми?".

Вправа "Як ти реагуєш на образу?"

На фліп-чарті перерахувати та записати всі запропоновані варіанти на запитання: "Як ти реагуєш на образу?", - потім пропонується поміркувати та назвати одним словом - почуттям, що виникає перш за все в душі на образу іншої людини? (Гнів, злість.)

Вправа "Мої образи - гнів інших людей"

Пропонується записати на окремих аркушах, як люди зображають злість, гнів, агресію щодо тебе протягом тижня. Обговорення.

Вправа "Зла людина"

Обговорення

- Що зображено?

- Чому саме так?

- Які кольори ти найчастіше використовував?

Завдання на тиждень

Спостерігаючи за поведінкою певної особи, відзначити, що відбувається з людиною, коли вона агресивно поводиться? Що відбувається з тими людьми, які з нею спілкуються? Як це виявляється?

Підбиття підсумків

На рожевих та синіх аркушах паперу написати свої відповідно свої позитивні та негативні враження від заняття, або те, чого ви бажали б уникнути наступного разу.

Вправа "Побажання"

По колу робити рухи, що відповідають розлуці або прощанню (не повторюючись), щоб залишити про себе добрі враження.

Заняття 2

Хід заняття

Привітання

Вітаючись з усіма по колу, зроби комплімент, що твій сусід на когось чи щось схожий, поясни, чому? Намагайся, щоб цей комплімент був щирим.

Вправа "Правила"

По черзі кожен учасник за допомогою рухів та міміки (без слів) покаже правила, прийняті групою, але зробить це так, щоб інші учасники відгадали це правило.

Вправа "Три недоліки"

Пропонується на аркуші паперу ліворуч вказати три свої найстрашніші недоліки (3 хв.), а потім праворуч записати: чим ці недоліки можуть бути корисними для тебе і чому їх не зовсім хочеться позбутись. (Наприклад: лінивий - отже можу відпочити). (Дітям прикладів краще не наводити, щоб уникнути стереотипізації.)

Вправа "Ситуація гніву"

Згадати протягом останніх кількох (3-6) місяців ситуації гніву, в яких ти брав участь, як той, кого ображали (чи сам когось ображав) з ким подібні ситуації були пов'язані (додаток 3). В результаті оформлення таблиці зроби висновки, з ким ти найчастіше сваришся і конфліктуєш. Поміркуй, чому саме так сталось.

Вправа "Усвідомлення наслідків різних варіантів поведінки"

Необхідно знов виписати першу ситуацію, що викликає чи призводить до обурення, гніву, злості, агресії, конфлікту. Після цього необхідно кожну ситуацію разом з групою розглянути та запропонувати різні варіанти поведінки (приймаються та фіксуються всі варіанти поведінки). Після того на кожен варіант необхідно проаналізувати та вказати на наслідки, до яких така поведінка може призвести.

Завдання на тиждень

Поміркувати, до яких (навіть найабсурдніших) наслідків довело б себе людство, якби всі стали агресивні.

Вправа "Підбиття підсумків"

Що сподобалось, що пишемо на пелюстках? Обговорення. Що було складно робити, що було найлегше?

Вправа "Побажання"

Побажати один одному гарно провести наступний тиждень, використавши у своїх побажаннях рядки з дитячих пісень:

В лесу родилась ёлочка...

От улыбки станет всем светлей, и слону,...

А может быть корова...

Если долго-долго-долго...

Совсем, как огуречик...

Облака из неведомой страны к нам летят...

Заняття 3

Хід заняття

Вправа "Привітання"

Спілкування без оцінок

Учням пропонується повернутись до свого сусіда та протягом 3 хв. спочатку один, а потім інший повинен, дивлячись на партнера, змалювати його зовнішність та характер, уникаючи оцінок.

Вправа "Правила"

Повторення колишніх правил та прийняття нового: без оціночного спілкування.

Мозковий штурм "Що викликає обурення під час спілкування?"

Обговорення цього питання та оформлення схеми на фліп-чарті.

Викликають внутрішнє обурення:

1. Слова-боржники: "Ти повинен...", "Тобі потрібно...", "Ти не повинен...".

2. "Дізнання".

3. Він все знає,а я нічого, або "всезнайка".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
рекомендацію

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
перетворювальна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
важковиховуваними

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Лавринович Юлія Сергіївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Соціально-перетворювальна робота з важковиховуваними дітьми.

# data[].attributes.attachment_caption
Як повернути цікавість дітей до навчання – психолог Анна Кушнерук

# data[].attributes.headline
Кучерук А. Цікавість до школи-відео 

# data[].attributes.subject
Кучерук А. Цікавість до школи-відео 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Як повернути цікавість дітей до навчання – психолог Анна Кушнерук

# data[].attributes.headline
Головня_Стаття Як правильно організувати виконання домашніх завдань?

# data[].attributes.subject
Головня_Стаття Як правильно організувати виконання домашніх завдань?

# data[].attributes.headline
Головня_Стаття Готовність дитини до школи

# data[].attributes.subject
Головня_Стаття Готовність дитини до школи

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Соціально-психологічна готовність дитини до шкільного навчання передбачає сформованість у неї якостей, завдяки яким вона зможе працювати разом з іншими людьми, підкоряючись вимогам дитячої групи, поступаючись партнерам спілкування і захищаючи інтереси та гідність власних. Старший дошкільник, у якого сформована психологічна готовність до навчання, характеризується певним рівнем розвитку мотиваційної, емоційно-вольової, пізнавальної сфер.

Психологічна готовність дитини до школи - здатність дитини виконувати навчальні завдання і шкільні обов'язки, зумовлена рівнем її загального розумового розвитку.

Важливим показником такої готовності є позитивне ставлення дошкільника до навчання, здатність коригувати свою поведінку, докладати вольові зусилля для розв'язання завдань, які ставлять дорослі, навички мовного спілкування, розвиток риторики, рухової координації. Особливо складним цей період є для 6-річних дітей, оскільки вони переживають у своєму розвитку кризу, яка характеризується складними фізичними і психологічними змінами.

Криза шести-семи років

6-річна дитина сприймає світ і себе у ньому як істинний суб'єкт діяльності, наділений почуттям власної гідності, що переживає різноманітні емоції, свідомо виконує норми і правила поведінки у суспільстві. Вона вже засвоїла світ предметів, пізнала деякі соціальні взаємини, сформувала певні уявлення про себе, власні індивідуальні якості, усвідомила переживання, відчула невідповідність між попереднім способом життя і новими можливостями, які почали домінувати над характерними для дошкільника видами діяльності, насамперед грою. Дитину вже не влаштовує, коли до неї ставляться, як до маленької, вона хоче бути дорослою, а не грати в дорослих; прагне стати школярем, людиною, зайнятою серйозною справою - навчанням, до якого дорослі ставляться, як до справжньої роботи. Так виникає криза 6-ти - 7-ми років, основними симптомами якої є (JI. Обухова):

а) втрата безпосередності (між бажанням і дією з'являється переживання того, яке значення ця дія матиме для самої дитини);

б) маніження (дитина щось удає із себе, щось приховує - вона вже закрита для спілкування);

в) симптом "гіркої цукерки" (дитині погано, але вона намагається цього не показати).

У цей період дитина замикається і стає некерованою, у неї виникає нове внутрішнє життя, нові переживання, які прямо і безпосередньо не позначаються на зовнішньому житті. Однак її внутрішнє життя є надзвичайно важливим фактором, який орієнтуватиме її поведінку. Вона прагне до більш важливої, значущої з точки зору суспільства, соціально схваленої і оціненої діяльності. Раніше актуальні для неї види діяльності втрачають свою привабливість. Дитина усвідомлює себе дошкільником і хоче стати школярем.

Формування нової внутрішньої позиції

Вступ до школи є якісно новим етапом у житті дитини, оскільки змінюється її ставлення до дорослих, однолітків, до себе і своєї діяльності. Зі школою пов'язаний перехід до нового способу життя, нове становище в суспільстві, нові умови діяльності і спілкування. Дозвілля змінюється обов'язковими справами, які вимагають відповідальності - дитина повинна ходити до школи, виконувати вимоги програми, робити на уроці те, чого вимагає вчитель, дотримуватися шкільного режиму, шкільних правил поведінки, добре засвоювати навчальний матеріал.

Із новими обов'язками школяр здобуває і нові права, може претендувати на серйозне ставлення дорослих до своєї навчальної праці; має право на власне робоче місце, відповідні умови для занять (зручний час, тишу), відпочинок, дозвілля. Позитивна оцінка його навчальної праці пов'язана зі схваленням і повагою тих, хто його оточує.

В оточенні дитини провідну роль відіграє новий дорослий - учитель. Стосунки з ним розгортаються інакше, ніж із вихователем, який здебільшого виконував функції, подібні до материнських (безпосередні, довірливі й інтимні). З вихователем можна було сперечатися, доводити свою правоту, наполягати на своїй думці, нерідко апелюючи до думки батьків: "А мені мама сказала...". Дошкільнику вибачали пустощі та вередування. Дорослі, навіть сердячись, швидко забували про це, почувши від нього: "Я більше не буду". В оцінюванні діяльності дошкільника дорослі частіше звертали увагу на позитивне, коли щось у нього не виходило, хвалили за старання. Оцінка вчителя не виражає його суб'єктивного особистого ставлення, а засвідчує об'єктивну міру значущості знань учня і виконання ним навчальних завдань.

Зміни взаємин дитини з однолітками пов'язані з колективним характером навчання. У стосунках з іншими дітьми на передній план виходить навчання, засноване на спільній відповідальності, залишаючи позаду ігрову діяльність. Успіхи у навчанні стають головним критерієм взаємного оцінювання однолітків, визначають їхнє становище у класі. Навчальна діяльність є обов'язковою для всіх, підпорядковується регламенту, правилам, які дитина повинна виконувати.

Зі вступом до школи змінюється і ставлення дорослих до дитини, яка порівняно з дошкільником має більше самостійності. Вона повинна сама розподіляти час, дотримуватися режиму, не забувати про свої обов'язки, вчасно і якісно виконувати домашні завдання. Основні зміни у цей період відбуваються у внутрішній позиції дитини - психологічному відображенні об'єктивної системи її взаємин з оточенням. Внутрішня позиція багатьох старших дошкільників свідчить про їхню готовність до соціальної позиції школяра. Вона є своєрідною системою потреб, пов'язаних з навчанням, як з новою, серйозною, справжньою, суспільно значущою діяльністю, що втілює у собі новий для дитини суспільно значущий спосіб життя.

Становлення внутрішньої позиції школяра відбувається у два етапи. На першому з'являється позитивне ставлення до школи, але спрямування на зміст навчальної діяльності відсутнє. Дитина орієнтується лише на зовнішній, формальний бік, вона хоче піти до школи, зберігаючи при цьому дошкільний спосіб життя. На наступному етапі виникає орієнтація на соціальну, однак не на навчальну діяльність. Остаточно сформована позиція школяра поєднує орієнтацію на соціальні і на власне навчальні моменти шкільного життя.

Наявність у дитини внутрішньої позиції школяра виявляється у рішучій відмові від дошкільно-ігрового, індивідуально-безпосереднього способу існування, яскраво позитивному ставленні до нового змісту занять, нового типу взаємин з дорослим - як з учителем. Така позитивна спрямованість на школу як на навчальний заклад є найважливішою передумовою благополучного входження дитини у навчальну діяльність: прийняття нею шкільних вимог і повноцінного включення у навчальний процес.

Розвиток особистості у старшому дошкільному віці

У школі дитина переходить до систематичного засвоєння основ наук, наукових понять, що спричиняє особливий розвиток пізнавальної сфери дошкільника.

У 6-річному віці помітно вдосконалюються пізнавальні процеси. На 25-30% поліпшуються гострота зору, розрізнення кольорів та їх відтінків (улюблені кольори - червоний і синій), розвивається фонематичний слух, рука використовується як орган активного дотику і практичної дії. Підвищується чутливість аналізаторів, що є результатом засвоєння дітьми суспільного досвіду.

Активнішим, довільнішім, цілеспрямованішим є сприймання 6-річних дітей. Упродовж дошкільного віку збільшується тривалість розглядання зображень (від 6 до 12 хв.), дитина поступово вчиться керувати своїм зором, рукою, використовує спеціальні прийоми детального обстеження предмета. Змінюється роль розумових процесів: пізнаючи предмети, старші дошкільники порівнюють їх, використовуючи наявні знання, обґрунтовують свою думку, однак при цьому не завжди вміють відокремити те, що бачать, від того, що знають про об'єкт. Вони все частіше зауважують зміни у довкіллі без спеціальних запитань дорослих.

Як і раніше, активно розвивається наочно-дійове мислення. До завершення дошкільного віку формується образно-мовне мислення (спирається на образи уявлень і реалізується за допомогою слів), яке поступово набуває певної самостійності (відокремлюючись від практичних дій, переходить у власне розумовий процес, спрямований на розв'язування пізнавальних завдань). У зв'язку з цим підвищується роль мовлення, за допомогою якого діти починають мислити подумки, оперувати різними об'єктами, зіставляти їх, розкривати властивості і зв'язки, розмірковувати. Основним у цей період є наочно-образне мислення, зароджується логічне.

Інтенсивно збагачується словник 6-річної дитини (3000-5000 слів). Крім іменників і дієслів, вона вживає прикметники, прислівники, вставні слова, значно краще володіє граматичною будовою мови, структурою простих і складних речень. Триває розвиток і внутрішнього мовлення, яке стає способом становлення і формою функціонування внутрішніх розумових дій. Його поява свідчить про розвиток словесно-логічного мислення, яке, виокремлюючись із практичної діяльності, стає більш абстрактним і узагальненим.

До 6-ти років помітно розширюються можливості пам'яті: збільшується її обсяг, тривалість збереження і точність відтворення інформації. У 6-7-річних дітей домінує смислова пам'ять, завдяки якій вони запам'ятовують значно більше, ніж раніше. Характерна особливість пам'яті дошкільника полягає у легкому запам'ятовуванні того, що викликає сильне враження, тому потрібно бути дуже тактовним у спілкуванні з ним, щоб необережним словом не відмежувати потрібних для нього і його розвитку об'єктів. Важливо, щоб діти весь час збагачувалися зрозумілими, корисними знаннями, потрібними їм для ігор, бесід, малюнків, без яких неможливий їх подальший розумовий і моральний розвиток. Старші дошкільники вже можуть використовувати прийоми запам'ятовування, намагаються зрозуміти матеріал, повторювати його. Однак мимовільне запам'ятовування і надалі залишається найпродуктивнішим.

Увага у дошкільників ще дуже нестійка, незначна також і здатність зосереджуватися: вони часто відволікаються з будь-якого приводу. Попри те, у 6 років починає розвиватися довільна увага: дошкільники вже виокремлюють потрібні для їхньої діяльності об'єкти, вчаться бути уважними. Водночас розвивається та набуває більшої стійкості і обсягу мимовільна увага, яка переважає в цьому віці. Дітям важко зосередитися на одноманітній і малопривабливій для них діяльності. Вони здатні утримувати увагу на інтелектуальних завданнях, однак при цьому швидко виснажуються.

Уява дошкільників характеризується багатством проявів: її образи яскраві, наочні, емоційно насичені, але недостатньо керовані. Розвивається вона через поступове підкорення свідомим намірам, перетворення їх на засіб відтворення певних задумів.

Удосконалюється психічна діяльність дитини. Наприкінці дошкільного віку багато психічних процесів контролюються свідомістю. Дитина довільно регулює свої рухи і вчинки, що є істотним показником її загального розвитку, свідченням готовності до навчання у школі. Однак ця саморегуляція у 6-річних дітей ще недосконала: вони часто порушують дисципліну, їх поведінка піддається миттєвим бажанням, рухи досить імпульсивні. З огляду на це дорослі повинні постійно дбати про формування у дитини організованості, зібраності, дисциплінованості.

У процесі пізнання навколишньої дійсності, участі у різних видах діяльності збагачується емоційне життя дошкільника, відбуваються зміни у сфері моральних почуттів, які поглиблюються і чіткіше проявляються. Дитина починає не лише розуміти моральний зміст дій, а й відповідно переживати їх. Під впливом виховання формуються почуття дружби, товаришування, взаємодопомоги, співчуття, розвивається відповідальне ставлення до дорученої справи. Старший дошкільник починає усвідомлювати почуття обов'язку, необхідність і загальнообов'язковість правил суспільної поведінки, починає підпорядковувати їм свої дії і вчинки, виявляти належну самооцінку. У цей період важливо не допустити формування неадекватної (завищеної, заниженої) самооцінки. Діти старшого дошкільного віку вже переживають почуття патріотизму.

Характерна особливість психіки дошкільників - висока емоційна збудливість, нестриманість, недостатня емоційна стійкість. їх почуття, переживання то швидко змінюються, то набувають певної стійкості. Водночас діти нерідко старанно намагаються регулювати прояви своїх емоцій.

На завершенні дошкільного періоду у дитини з'являються елементарні обов'язки, змінюється її життя, зміст і форми спілкування з людьми, що породжує нові потреби, інтереси й наміри. Від спільної з дорослими діяльності діти переходять до самостійного виконання їх вказівок. Водночас зростає інтерес, прагнення долучитися до діяльності, взаємин дорослих. Виникають нові відносини з однолітками, бажання погратися разом, розповісти щось цікаве товаришеві, попрацювати з ним, допомогти йому. Сформовані до цього віку якості особистості забезпечують нормальний перехід дитини до шкільного життя. На основі їх сформованості можна робити висновок про готовність малюка до навчання в школі.

Психологічна готовність до шкільного навчання є комплексною характеристикою дитини, у якій відображений розвиток психічних якостей, що найбільше сприяють нормальному входженню у шкільне життя і формуванню навчальної діяльності.

Мотиваційна готовність дитини до школи

Наприкінці дошкільного періоду дитина починає усвідомлювати своє становище як таке, що не відповідає її можливостям, її вже не задовольняють доступні у грі засоби, що наближають до життя дорослих. Психологічно дитина переростає гру, хоч ще довго вона не втрачає для неї своєї цінності. Одночасно у дошкільника з'являється бажання стати учнем, навчатися, а становище школяра здається певним щаблем до дорослості. Вона починає усвідомлювати навчання як відповідальну справу, до якої всі ставляться з повагою, як засіб досягнення нового становища, подолання меж дитинства. Навчання приваблює дитину своєю значущістю не лише для неї, а й для оточуючих. Навіть любов до свого дошкільного закладу, ровесників і вихователів не відмежовує старших дошкільників від прагнення перейти до школи. Дітей цікавлять і деякі зовнішні аспекти шкільного життя, виконання учнівських обов'язків, учнівське приладдя.

Прагнення ввійти у світ дорослих у новому статусі не єдина причина для позитивної налаштованості на майбутнє навчання. Не менш важливу роль відіграє і пізнавальна активність, яка наприкінці дошкільного віку досягає високого рівня розвитку. Для задоволення пізнавальних інтересів дитини вже недостатніми виявляються типові для дошкільника види діяльності. Нею керує потреба спеціального навчання, бажання пізнати невідоме, розібратися у складному, опанувати нові уміння. Як свідчать практика і спеціальні дослідження, найбільших труднощів у початковій школі зазнають діти, в яких не розвинена пізнавальна спрямованість, не сформована звичка думати, розв'язувати завдання, шукати нове, а зовсім не ті, кому бракує знань.

Розвиток пізнавальної сфери є безпосереднім свідченням готовності до навчання, оскільки оволодіння знаннями, основами наук передбачає сформовану пізнавальну спрямованість. Не можна робити висновків про готовність до шкільного навчання дитини, не з'ясувавши особливостей розвитку її пізнавальної спрямованості, уявлень про школу, наявність бажання вчитися і ставлення до навчання загалом.

Отже, основними компонентами мотиваційної готовності дитини до школи є правильне уявлення про навчання як важливу і відповідальну діяльність, пізнавальний інтерес до світу. Ця готовність виникає наприкінці дошкільного - на початку шкільного періоду як потреба в набутті знань і вмінь, свідчення якісно нового етапу розвитку пізнавальної сфери.

Емоційно-вольова готовність дитини до школи

Школа і навчання вимагають від дитини розуміння, усвідомлення необхідності дотримання певних правил на уроці, під час виконання навчальних завдань у школі і вдома, у роздягальні, їдальні, спортивному залі, а також у свій вільний час - на вулиці, у театрі, парку тощо. У зв'язку з цим надзвичайно важливою є готовність емоційно-вольової сфери дитини, яка зумовлює вміння регулювати свою поведінку у складних ситуаціях, мобілізуватися у стані втоми, завершувати справу до кінця.

Основними показниками емоційно-вольової готовності є певний ступінь сформованості довільних психічних процесів (цілеспрямованого сприймання, запам'ятовування, уваги), уміння долати посильні труднощі, навички самостійності, організованості, швидкий темп роботи, що вимагає зібраності, зосередженості (на противагу імпульсивності, схильності відволікатись), опанування основними правилами поведінки у навчальних та інших ситуаціях, уміння правильно реагувати на оцінку виконаного завдання, оцінювати свою роботу.

Дитина з високим рівнем емоційно-вольової готовності до школи адекватно сприймає завдання, співвідносить їх за ступенем складності. Через необхідність долати труднощі вона не втрачає рівноваги: звертається за допомогою до дорослих або намагається справитися самотужки, переносить невдачі (не розгублюється, не плаче), шукає способи вдосконалення своєї роботи чи поведінки. Тобто виявляє необхідний для школи рівень самостійності.

Навіть важку роботу, яка потребує значного напруження, дошкільники виконують легше, якщо її процес і результат захоплює, викликає позитивні переживання. Переживання позитивних емоцій, пов'язаних з роботою, радість від пізнання нового, задоволення від виконання завдання, приємне передчуття високої оцінки створюють сприятливий фон у навчальній діяльності. Позбавлена радощів посилена розумова робота може стати для дитини нудною, небажаною, важкою.

Немало подій навчальної діяльності породжують не лише позитивні, а й негативні переживання (помилки, невдачі, низькі оцінки). У таких випадках діти відчувають невдоволення, розчарування. В одних вони швидко минають, інші довго ходять засмученими; одні плачуть, інші - вперто відмовляються від подальшої роботи. Можливі надто сильні негативні емоції або байдужість до результатів своєї праці, навчання. Педагоги покликані допомогти дитині не піддаватися своїм почуттям, оволодіти ними, керувати своїми емоціями, стримувати занадто бурхливі зовнішні їх прояви. Дітям старшого дошкільного віку це дається нелегко, оскільки емоційна збудливість - їх вікова особливість.

Характерною ознакою цього періоду є здатність діяти за моральними мотивами, а також відмовитися за необхідності від того, що особливо приваблює.

Для вольової регуляції поведінки дошкільників притаманна єдність мотиваційної й операційної сторін, що виявляється у ставленні до труднощів і типових способів їх подолання. Тому першочергове значення у формуванні волі має виховання мотивів досягнення мети, попри різноманітні перешкоди. Завдяки цьому вона набуває здатності самостійно, за незначної допомоги дорослих долати труднощі, які обов'язково виникають у школі.

Рівень емоційно-вольової, мотиваційної готовності до школи залежить також від умов дошкільного закладу й особливо сім'ї. Діти, які виростали у доброзичливих умовах, відчували підтримку дорослих у їх прагненні до самостійності, намаганні творчо діяти, як правило, готові до школи. їх активність доповнюється, підсилюється самостійністю, впевненістю, відчуттям своєї здатності впоратися зі складним завданням. Невдачі можуть іноді викликати у них сльози, однак діти швидко забувають прикрощі, що трапились під час занять, ігор, і виправляють допущені помилки. Значно гірше почувають себе у таких ситуаціях ті дошкільники, яким удома бракувало тепла, турботи, які не відчували поваги до себе, власної захищеності. Вони боязкі, пасивні, безпомічні, з низькими самооцінкою і рівнем домагань. У них мало друзів, скутість заважає їм виявляти ініціативу. Найсуттєвішими причинами таких якостей є негативна ситуація у сім'ї, намагання батьків ізолювати дитину від ровесників, обмежити її самостійність, нав'язливі повчання і моралізування, образи, приниження, висміювання, фізичні покарання за помилки і невдачі, загострення уваги на її слабкості і неповноцінності.

Розумова готовність дитини до школи

У загальному рівні розумового розвитку дитини, володінні вміннями і навичками, необхідними для вивчення передбачених освітніми програмами предметів, виявляється інтелектуальна готовність до навчання у школі. При оцінюванні розумової готовності дитини до школи враховують її загальну обізнаність з навколишнім світом, світогляд; рівень розвитку пізнавальної діяльності і пізнавальних процесів; наявність передумов для формування навчальних умінь і навчальної діяльності загалом.

Знання про навколишній світ, світоглядні уявлення дитини виявляються у тому, що вона знає про себе і своє найближче оточення: сім'ю, свою вулицю, село, місто, людей, їхню працю, звичаї, свята, явища природи. Важливим показником розумового розвитку дитини є системність знань і уявлень.

Рівень обізнаності, світоглядні уявлення дошкільника найкраще з'ясувати в умовах бесіди. У ній, як правило, використовують запитання про домашню адресу, ім'я та прізвище дитини; як звуть тата, маму, бабусю, дідуся, де і ким вони працюють; які, крім рідного, вона знає міста, в якій країні живе; як називаються дні тижня, пори року, місяці, яких диких і свійських тварин вона може назвати; звідки береться зерно, борошно, з чого печуть хліб, шиють одяг, виготовляють меблі; які в неї улюблені казки, книжки, ігри тощо. Одні діти на ці питання відповідають цікаво і змістовно, інші навіть не знають домашньої адреси, назви рідного міста.

За відповідями дошкільників можна зробити висновки про розумову готовність, розумові можливості, індивідуальний і груповий рівень обізнаності, роль батьків у формуванні загального розвитку і спрямованості дитини, над чим необхідно працювати педагогам. Результати діагностичної бесіди свідчать і про кругозір, орієнтацію дітей у навколишньому світі. Найчастіше вони дають підстави для таких висновків:

1) у дитини чіткі, змістовні уявлення, вона вільно і правильно їх висловлює;

2) дитина має деякі уявлення, але висловлює їх досить бідно;

3) у дитини збіднений запас уявлень (фрагментарні, незв'язані), їй важко висловлюватись.

Рівень розвитку пізнавальної діяльності можна визначити і за допомогою системи індивідуальних завдань. Для з'ясування розвитку сприймання, спостережливості використовують набори предметів, що різняться за довжиною (смужки), висотою (брусочки), шириною (стрічки), кольором; плани і схеми для конструювання (завдання на правильне розташування меблів у кімнаті, складання картини з частинок, знаходження виходу в лабіринті) та ін.

Про розвиток зв'язного мовлення дітей можна зробити обґрунтований висновок на підставі аналізу їхніх відповідей під час бесіди або переказу казки, оповідання (перед тим їх слід виразно, спокійно прочитати дитині). Коли дитина розповідає вірш, казку, важливо звернути увагу і на інтонаційну виразність, образність її мовлення. Для діагностування схильності до мовної творчості малюка пропонують придумати оповідання, казку за певною темою (назвою); закінчити розпочате оповідання; придумати початок ситуації; скласти загадку про певний предмет тощо. У розмові з дитиною на підставі виконання нею спеціальних вправ виявляють і якість вимовляння нею звуків, розвиненість навичок для оволодіння рідною мовою, читанням, письмом.

В адресованих вихователям дошкільних закладів виданнях є завдання, якими можна скористатися для з'ясування рівня розвитку пам'яті, мислення, уяви.

Про наявність психологічних передумов, що сприяють формуванню у школі навчальних умінь і навчальної діяльності, свідчать результати сприймання дитиною висловлених дорослими завдань, інструкцій, правил, здатність діяти відповідно до їхніх вимог.

Психологічною передумовою успішного засвоєння початкового курсу математики є адекватне вимогам школи володіння дитиною математичними уявленнями. Для його з'ясування використовують завдання, які дають змогу виявити, чи вміє дитина рахувати, до яких меж і наскільки усвідомлено вона це робить, чи орієнтується у натуральному ряді чисел (знає місце кожного числа, його склад, утворення), чи володіє прямою, зворотною, порядковою лічбою, чи вміє додавати й віднімати по одному і по два, розв'язувати і самостійно складати задачі. За результатами виконання цих завдань, як правило, дітей розподіляють на такі групи:

- діти, у яких є первинні математичні навички, які правильно виконують завдання і можуть їх аргументувати, пояснити;

- діти, які правильно виконують завдання, але не можуть пояснити хід їх виконання;

- діти, які не вміють виконувати завдання.

Отже, розумова готовність до школи охоплює систему показників, за якими можна зробити достатньо об'єктивні висновки про інтелектуальний розвиток дитини. Такі висновки можуть бути надто різноманітними в деталях, як і самі діти. Одні з них мають багатий кругозір, активні, уважні, вдумливі, але не вміють читати; інші досить добре читають, не виявляючи при цьому достатньої інтелектуальної активності тощо. На основі цих відомостей вибудовують індивідуалізовану, особистісно-орієнтовану освітньо-виховну роботу з першокласниками.

Соціально-психологічна готовність дитини до школи

Соціальна готовність до школи передбачає і належну сформованість у дитини вміння вибудовувати свої взаємини з педагогом та однолітками. Вихователь, який систематично спостерігає за поведінкою дітей у групі дошкільного закладу, знає, хто з них уміє спокійно і по-діловому звернутися до дорослого із запитанням, попросити в товариша допомоги або запропонувати свою, узгодити власні інтереси з інтересами однолітків у грі чи іншому виді діяльності; хто обирає в іграх лише найпривабливіші ролі шляхом умовляння, примусу чи конфліктуючи, а хто задовольняється будь-якою роллю, не вміє відстоювати себе і свої інтереси; хто взагалі не готовий брати участі у спільній діяльності через боязкість або комунікативну пасивність.

Наприкінці дошкільного періоду у дітей переважає позаситуативно-особистісна форма спілкування. У зв'язку з цим вони засвоюють особливу позицію стосовно дорослого - позицію учня, яка створює сприятливі умови для навчання у школі, сприймання великої кількості нової інформації, налаштовує на виконання всіх навчальних завдань. У процесі особистісного спілкування діти набувають цінної для навчання у школі здатності сприймати й осмислювати позаситуативну інформацію, відбирати і відпрацьовувати її для обговорення з іншими людьми.

У своєму індивідуальному житті діти, як і дорослі, переживають багато складних проблем, які їм важко, а іноді й неможливо розв'язати. Це змушує їх хвилюватися, страждати, долати труднощі, радіти від досягнутих результатів. Непросто розгортаються їх взаємини з ровесниками і дорослими. Те, що сторонній людині може видатися дрібницею (причини бійки, плачу, радощів), для дитини на цей час є смислом життя. Якщо педагог не помічає емоційно-смислових особливостей життя дітей, він може припуститися значних помилок у роботі з ними.

Не всі старші дошкільники займають однакове становище у групі. Серед них є такі, які почувають себе вільно: вони активні, ініціативні, веселі, охоче допомагають іншим, діляться з ними тим, чим можуть, їх люблять ровесники, біля них згуртовуються. Немало є і байдужих, пасивних, агресивних, боязких дітей. Часто бувають у групах і діти, яких не люблять. Причиною цього можуть бути їх зовнішній вигляд (невмите обличчя, брудні руки і ніс, недбалий одяг), особливості поведінки і дій (недостатня кмітливість, вайлуватість, повільність, вередування, плаксивість, забіякуватість), риси характеру (відлюдькуватість, дратівливість) тощо.

У старшому дошкільному віці серед дітей виявляються лідери, які ведуть за собою групу, користуються найбільшою популярністю, любов'ю, уміють домовлятися з ровесниками, враховувати їхні бажання, залагоджувати непорозуміння, дружити, допомагати (істинний лідер). Лідером може стати й агресивна, фізично сильніша за інших дитина, яка прагне командувати, розпоряджатися, а в разі чиєїсь непокори може вдатися до фізичних розправ (агресивний лідер). Лідерство в дошкільному віці зовсім не гарантує, що ця риса збережеться і в подальшому шкільному житті. Однак наявність у дитини ознак істинного лідера є передумовою, що ця якість розвиватиметься і в школі.

Отже, психологічна готовність до шкільного навчання охоплює різноманітні аспекти здібностей, умінь і навичок дитини. Вона є підставою для уявлень про рівень загального розвитку майбутнього школяра, психологічні якості, які зумовлюватимуть його успішність на початку навчання. Усі ці якості взаємопов'язані, між ними функціонує причинний зв'язок, у кожної дитини вони проявляються індивідуально.

Формування психологічної готовності до школи у різних видах діяльності

Дошкільний вік має внутрішні закономірності психічного розвитку, порушення яких може спричинити непоправну шкоду. Одним із таких порушень є намагання деяких педагогів працювати з дошкільниками з використанням притаманних шкільному навчанню методів, ігноруючи привабливі для дітей гру, конструювання, ліплення, прогулянки.

Однак, маючи на меті підготовку дітей до школи, необхідно працювати з ними на основі максимального врахування особливостей їхнього віку, використовуючи можливості дошкільної педагогіки.

Особливо важлива роль у формуванні новоутворень, психічних процесів і властивостей особистості, що готують перехід дитини до молодшого шкільного етапу, належить ігровій діяльності, яка не лише розвиває їх мислення, сприймання, рухи, а й формує мотиваційну готовність дитини до школи.

Важливе значення при цьому має навчальна діяльність (особливо для оволодіння грамотою і математичними знаннями). Однак для забезпечення ефективного навчання старших дошкільників необхідно, щоб заняття не уподібнювалися до уроків шкільного типу, а вибудовувалися з урахуванням природи дитини, специфіки мети і методів дошкільного виховання. Позитивних результатів досягають шляхом використання у навчанні дошкільників методу поетапного формування розумових дій, що забезпечує формування спеціальних умінь, підвищує загальний інтелектуальний рівень старшого дошкільника. Навчальна діяльність сприяє формуванню знань про предмети і явища природи, суспільного життя у розвитку мовлення дошкільника, започаткуванні спеціальних навчальних навичок. До кінця дошкільного віку у дитини формується відносно стійка допитливість, особлива чутливість до оцінки результатів, прагнення до визнання досягнень, з'являється інтерес до важких навчальних завдань. Вона стає вимогливішою до себе, намагається більш самостійно, усвідомлено регулювати свою поведінку (наприклад, на заняттях стежить за поставою, дотримується правил роботи у колективі тощо).

Продуктивні види діяльності (малювання, конструювання, ліплення та ін.) активно сприяють естетичному, моральному розвитку майбутнього школяра, збуджують його уяву, думку. Сила їх впливу на психіку дитини залежить від керівництва, організації вихователем відповідної діяльності дитини.

У процесі зображувальної діяльності розвиваються вмілість рук, зорово-рухова координація, необхідні для оволодіння письмом. Найбільше цьому сприяє створення дітьми зображень не частинами, а з цілого шматка (глини, пластиліну), однієї лінії контуру (у малюванні, аплікації). Дитина успішніше оволодіває письмом, якщо вміє робити рукою ритмічні, рівномірні, плавні рухи. Формуванню таких рухів сприяють, наприклад, малювання рослин, декоративне малювання за мотивами народних вишиванок, писанок тощо.

Щоб правильно виконувати навчальне завдання, дитина має бути працьовитою. Активне залучення до посильної побутової праці, чергування, самообслуговування, діяльності на природі формує працелюбність, відповідальність, самостійність, допитливість, що допоможе дітям адаптуватися до ролі школяра.

Спілкування з дорослими сприятиме старшому дошкільнику у підготовці до статусних змін, нових провідних видів діяльності, головне - заміні гри та навчання.

Отже, підготовка дітей до школи повинна бути всебічною, забезпечити формування системи якостей, які засвідчать їх психологічну готовність до життя і діяльності у шкільних умовах. Вироблення таких якостей - одне з найважливіших завдань вихователів дошкільних закладів.

Кiлькiсть переглядiв: 14617

# data[].attributes.attachment_link.title
Готовність дитини до школи - Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 281 Харківської міської ради

# data[].attributes.attachment_link.description
Соціально-психологічна готовність дитини до шкіль­ного навчання передбачає сформованість у неї якостей, завдяки яким вона зможе працювати разом з іншими людьми, підкоряючись вимогам дитячої групи, поступаючись партнерам спілкування і захищаючи інтереси та гід­ність власних. Старший дошкільник, у якого сформована психологічна готовність до навчання, характеризується певним рівнем розвитку мотиваційної, емоційно-вольової, пізнавальної сфер.

# data[].attributes.headline
Головня_Ігрові педагогічні прийоми: як пробудити в учнів інтерес до навчання

# data[].attributes.subject
Головня_Ігрові педагогічні прийоми: як пробудити в учнів інтерес до навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
Ігрові педагогічні прийоми: як пробудити в учнів інтерес до навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
Розвиток уяви як складової творчого мислення молодших школярів

# data[].attributes.headline
Корнійчук_Методи  допомоги дитині справитися з агресією 

# data[].attributes.subject
Корнійчук_Методи  допомоги дитині справитися з агресією 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Кудько

# data[].attributes.attachment_link.title
Методи допомоги при агресивній поведінці. Що може допомогти  подолати агресивну поведінку?

# data[].attributes.headline
Корнійчук_Причини дитячої агресивності 

# data[].attributes.subject
Корнійчук_Причини дитячої агресивності 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Кудько

# data[].attributes.attachment_link.title
Причини дитячої агресії. Дитяча агресія. Причини.

# data[].attributes.headline
Корнійчук_Додатковий методичний матеріал для корекції агресивності у молодших школярів

# data[].attributes.subject
Корнійчук_Додатковий методичний матеріал для корекції агресивності у молодших школярів

# data[].attributes.headline
Корнійчук_Що таке агресія 

# data[].attributes.subject
Корнійчук_Що таке агресія 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Кудько

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке дитяча агресія. Агресивна поведінка дітей

# data[].attributes.headline
Корнійчук_Агресія у дітей 

# data[].attributes.subject
Корнійчук_Агресія у дітей 

# data[].attributes.attachment_link.title
агресія-у-дітей

# data[].attributes.headline
Корнійчук_Дитяча агресивність: причини, прояви, корекція

# data[].attributes.subject
Корнійчук_Дитяча агресивність: причини, прояви, корекція

# data[].attributes.headline
 Корнійчук_Виступ "Як упоратися з агресивністю дитини".

# data[].attributes.subject
 Корнійчук_Виступ "Як упоратися з агресивністю дитини".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Як упоратися з агресивністю дитини

Батьків завжди засмучує, коли їх дитина огризається без жодної видимої причини. Спроби порозумітися лише посилюють агресивність дитини. Іноді це відбувається епізодично, але іноді затягується на деякий час, викликаючи крайнє занепокоєння не тільки в дитини, а й у батьків. Що ж провокує агресивність?

Негативні емоції: корінням будь-якої агресивності є негативна емоція, з якою дитина не змогла впоратися самостійно. Агресивну поведінку можуть викликати почуття смутку, або самотності.

Провокуючі фактори: кожна дитина переживає емоції по-своєму, і тому всі діти реагують на них по-різному. Визначте, в яких ситуаціях дитина стає агресивною, й намагайтесь їх уникати. Можливо, вона проявляє агресивність, коли її залишають гратись одну або з іншою дитиною. Можливо, їй страшно, коли мами немає поруч. Спостерігайте, аналізуйте та вживайте заходів.

Перевантаженість емоціями: дуже часто дитина кусається та щипає тоді, коли її переповнюють емоції . У маленької дитини ще не розвинена емоційна зрілість, на даному етапі вона не здатна зрозуміти та впоратися зі своїми емоціями. Можливо, вона відчуває радість або любов, але просто не знає, як їх висловити. Тому вона кусається й таким чином дає вихід емоціям.

Недавнє потрясіння: народження братика чи сестрички , в іншу квартиру або місто, перехід у новий дитячий садок або школу - усі ці можуть вплинути на поведінку дитини.

Поганий приклад: діти дуже спостережливі. Якщо вони бачать, що хтось у родині вирішує проблеми за допомогою агресії, швидше за все, вони переймуть таку поведінку. Намагайтеся справлятися зі стресом спокійно, і дитина братиме з вас приклад .

Як упоратися з агресивністю дитини

Установіть позитивний зв'язок з дитиною: щира розмова може надати відчутну допомогу. Якщо у вашої дитини напад чи агресивності, м'яко подивіться їй в очі, доторкніться до неї. Обійміть її, нехай вона відчує . Скажіть, що ви розумієте її почуття, що все добре й ніхто на неї не сердиться. Попросіть дитину розповісти про емоції, які вона зараз переживає.

Слухайте дитину: коли дитина заспокоїться, вислухайте її. Якщо ви уважно вислухаєте дитину, вона відчує захищеність і тісний зв'язок з вами. Це також допоможе батькам краще зрозуміти емоційний стан дитини та фактори, які провокують прояви гніву.

У ранньому віці виховувати дитину легше. Не поспішайте, заспокойтесь і запасіться терпінням, так ви зможете допомогти малюку навчитись виражати емоції, відчувати безпеку й умиротворення. Це і є найкращі ліки від агресивності.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
агресивністю

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уманець Інна Анатоліївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Виступ "Як упоратися з агресивністю дитини".

# data[].attributes.attachment_link.description
Як упоратися з агресивністю дитини Батьків завжди засмучує, коли їх дитина огризається без жодної видимої причини. Спроби порозумітися лише посилюють агресивність дитини. Іноді це відбувається епізодично, але іноді затягується на деякий час, викликаючи крайнє занепокоєння не тільки в дитини, а й у батьків. Що ж провокує агресивність?

# data[].attributes.headline
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку.(стаття)

# data[].attributes.subject
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку.(стаття)

# data[].attributes.headline
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку

# data[].attributes.subject
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку

# data[].attributes.headline
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку.

# data[].attributes.subject
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку.

# data[].attributes.headline
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку.

# data[].attributes.subject
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку.

# data[].attributes.attachment_link.title
[Вебінар] Агресія у дітей та підлітків. Причини виникнення та алгоритми подолання

# data[].attributes.headline
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку. 

# data[].attributes.subject
Яремчук_Агресивність причини виникнення та її подолання у дітей молодшого шкільного віку. 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Академія Талановитих Керівників

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніки профілактики і корекції агресивної поведінки у дітей. Причини агресії у дітей. Вправи.

# data[].attributes.attachment_caption
Розвиток пізнавальних інтересів учнів у позанавчальний час. Суховерхова Л.П.

# data[].attributes.headline
Невмержицька_Презентація

# data[].attributes.subject
Невмержицька_Презентація

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Суховерхова

# data[].attributes.attachment_link.title
Розвиток пізнавальних інтересів учнів у позанавчальний час. Суховерхова Л.П.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия

# data[].attributes.attachment_caption
Кейс на тему «Развитие познавательного интереса младших школьников «

# data[].attributes.headline
Невмержицька_ приклад

# data[].attributes.subject
Невмержицька_ приклад

# data[].attributes.attachment_link.title
Кейс на тему «Развитие познавательного интереса младших школьников «

# data[].attributes.headline
Невмержицька_Інтерес дітей до вивчення звуків

# data[].attributes.subject
Невмержицька_Інтерес дітей до вивчення звуків

# data[].attributes.attachment_caption
"ФОРМУВАННЯ І РОЗВИТОК ПІЗНАВАЛЬНИХ ІНТЕРЕСІВ МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ В ПРОЦЕСІ НАВЧАЛЬНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ"

# data[].attributes.headline
Невмержицька_Наукова стаття

# data[].attributes.subject
Невмержицька_Наукова стаття

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Сучасна освіта Житомира - 2017"

Житомирський навчально-виховний комплекс № 38

загальній середній освіті.

"Формування і розвиток пізнавальних інтересів молодших школярів в

процесі навчальної діяльності"

Автор:

вчитель початкових класів

Житомирського навчально-

виховного комплексу № 38

2017

Адреса досвіду: Житомирський навчально-виховний комплекс №38 вул.Святослава

Автор досвіду : Флячинська Ольга Миколаївна,1978 року народження, вчитель

початкових класів, спеціаліст першої категорії (2012 р.).

Короткий зміст досвіду: В посібнику викладено дидактичний та навчальний матеріал,

Дана робота розкриває проблеми формування пізнавальних інтересів та інтелектуального розвитку у молодших школярів. Автор пропонує власний підхід до формування у молодших школярів пізнавальних інтересів в процесі навчальної діяльності. А також розмірковує про проблемами розумового та інтелектуального зростання учнів, пропонує різноманітні вправи, ігри, завдання для пізнавального розвитку молодших школярів. В роботі представлено низку вправ, що зумовлюють розвиток розумової діяльності школярів та підвищують їх інтелектуальний рівень.

Цікавим у даній роботі є використання проблемно-пошукових ситуацій на уроках в початковій школі та зв'язок навчання з життям учнів. Завдяки чому розкриваються можливості усіх навчальних дисциплін, що розвивають пізнавальну діяльність учнів на уроках математики, природознавства, рідної мови. Ця методика дозволяє активізувати пізнавальну та розумову діяльність молодших школярів та сприяє підвищенню інтересу до уроків, зростанню розумового рівня учнів.

Кандидат педагогічних наук,

старший викладач кафедри

Даний досвід репрезентує системну роботу вчителя початкових класів, щодо формування та розвитку пізнавальних інтересів молодших школярів у процесі навчальної діяльності. В роботі представлено методи по формуванню в учнів початкової школи пізнавального інтересу , вчитель розробила систему вправ, ігор, що сприяють розвитку пізнавального інтересу та інтелектуальних здібностей школярів.

Зміст

1. Введення.

2. Теоретико-методологічні засади формування і розвитку пізнавальних інтересів

1. Виховання пізнавальних інтересів молодших школярів.

2. Формування у молодших школярів загальнопізнавальних умінь.

Дидактичні умови розвитку пізнавальних інтересів у навчально-виховному процесі початкової школи.

3.1. Методика формування пізнавальних інтересів на уроці;

а) сучасний урок з погляду забезпечення розвитку пізнавальних

інтересів учнів;

б) зв'язок навчання з життям як засіб розвитку пізнавальних

Інтелектуальний розвиток дітей.

Література.

: Формування і розвиток пізнавальних інтересів молодших школярів у процесі навчальної діяльності.

: Житомирський навчально-виховний комплекс № 38.

у 2014-2016 роках заступником директора з навчально-виховної та методичної роботи Горкушею Л.В.

. Враховуючи цей нелегкий та доленосний для нашої країни час, коли українці мають згуртуватися і довести свою єдність, перед школою, як соціальним інститутом , стоїть складне і відповідальне завдання - формування у школярів життєвого світогляду, української ідентичності, ціннісного ставлення до суспільства і держави. Реформування загальної середньої освіти, Національна доктрина освіти України передбачають методологічну переорієнтацію процесу навчання. Важливо навчити школярів самостійно досліджувати, дискутувати, ініціювати дії, висловлювати власну позицію. Завдання сучасної школи - підготувати дитину до того, щоб зустрівшись зі спірним питанням, вона діяла обґрунтовано, делікатно, толерантно та по-людяному, тому проблема формування та розвитку пізнавальних інтересів школярів в процесі навчальної діяльності на даний час є дуже актуальною.

Інтелектуальний розвиток дитини в більшості залежить від того, в якому віці почнуть з нею займатись і наскільки інтенсивною буде її розумова робота.

Розумовий розвиток включає в себе ряд психічних процесів. Це - розвиток спостережливості та сприйняття, пам'яті, мислення, уяви, уваги. Як свідчать спеціальні психологічні дослідження, кожен з цих процесів пов'язаний з іншими.

До початку молодшого шкільного віку сприйняття і пам'ять уже пройшли досить довгий шлях розвитку. Тепер для їх подальшого розвитку необхідно, щоб мислення піднялось на нову, більш високу стадію. Цей розвиток полягає у переході від наочно-образного до словесно-логічного мислення.

Завдяки переходу мислення на нову, високу ступінь відбувається перебудова всіх останніх психічних процесів, пам'ять стає смисловою, а сприйняття думаючими. Перехід мислення на новий ступінь і пов'язання з цим перебудова всіх останніх процесів складають основний зміст розумового розвитку у молодшому шкільному віці.

Отже, навчання та виховання ґрунтується на активній позиції школярів, їхній пізнавальній самостійності. Актуальним сьогодні є впровадження в навчальний процес таких засобів активізації, як системи пізнавальних, інтелектуальних і творчих завдань, різні прийоми співробітництва і навчального діалогу, групової та індивідуальної роботи, що сприяють зміцненню інтересів дітей.

Ведуча педагогічна ідея досвіду Школа - найважливіший соціальний інститут виховання підростаючих поколінь в основі якого лежить освітній процес. Згідно Закону України "Про освіту", освіта - це основа інтелектуального, духовного, соціального, економічного розвитку суспільства і держави, її метою є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства.

Сучасні умови, досягнення науково-технічного прогресу вимагають нового методологічного підходу до навчального процесу. Вже з перших років навчання треба формувати в учнів уміння самостійно поповнювати свої знання, орієнтуватись у стрімкому потоці соціальної інформації, виробляти активну життєву позицію. Навчати учнів учитися, виробляти ще в школі стійкий інтерес до знань і прагнення до самостійного збагачення ними - це на сучасному етапі одна з основних проблем педагогіки і школи.

полягає у науковому обґрунтуванні та експериментальній перевірці змісту форм та методів формування та розвитку пізнавальних інтересів молодших школярів у процесі навчання, перевірка умов застосування вчителем пізнавальних завдань, інтелектуальних ігор та вправ для діагностування та розвитку пізнавальних можливостей дітей молодшого шкільного віку.

Технологія досвіду сприяє вирішенню наступних проблем:

підвищення ефективності уроку, як основної одиниці навчально-виховного процесу;

розвитку навичок самостійної та спільної продуктивної діяльності школярів;

оптимізації соціально-особистісного росту школяра;

формування компетентної та соціальнозначущої особистості.

Результативність досвіду : показником розвитку пізнавального інтересу учнів було зростання їх активності на уроці. Упродовж дослідження проводились спостереження за активністю учнів на уроці, індивідуальне опитування учні на уроках, контрольний зріз знань у формі письмового завдання. Як показало дослідження, рівень начальних досягнень молодших школярі підвищується, якщо цілеспрямовано, систематично і методично виважено використовувати на уроках різноманітні засоби розвитку інтересу учнів. У процесі дослідження інтенсивно відбувалося впровадження у навчальнй процес на уроках математики, природознаства, української мови форм, методів розвитку пізнавальних інтересів школярів - задачі, загадки, творчі диктанти, інтелектуальні ігри, вікторини, застосування різних прийомівспівробітництва і навчального діалогу, групової та індивідуальної роботи, що сприяє зміцненню інтересів дітей. Найкращих результатів у пізнавальній активності, як показали наші дослідження, домагаються ті школярі, яких залучають до пізнавального розвитку ще в дитячому дошкільному закладі в ранньому віці, в сім'ї ще з народження.

Маючи сформовані пізнавальні інтереси, дитина успішно навчатиметься, в неї з'явиться зацікавленість до навчальної діяльності.

Пізнавальна активність учня початкових класів виявляється в начальній діяльності. Молодший школяр застосовує набуті в дошкільному дитинстві знання й активно діє, робить відповідні висновки, здатний виконувати складні розумові завдання.

Таким чином, у школі дитина поглиблює і розширює свої пізнавальні інтереси. У неї виникає бажання змістового і досконалого вивчення певних навчальних дисциплін, коли матеріал виходить за межі навчального.Такий інтерес має стійкий характер.

Теоретико-методологічні засади формування розвитку пізнавальних інтересів молодших школярів у процесі навчальної діяльності.

Інтерес у навчанні є своєрідним епіцентром активізації навчання, розвитку пізнавальної активності школярів, формування у них позитивного ставлення до процесу й результатів своєї праці.

Уміння щось побачити, здивуватися, захопитися, захотіти негайно зрозуміти, що чому і як відбувається, знайти в собі сили, щоб відшукати відповіді на ці запитання, не відступити перед труднощами, а діставши відповідь, знову прагнути вперед, у незвідане, - все це, разом узяте, і є інтерес. Інтерес емоційний, він дарує радість творчості, радість пізнання, він міцно пов'язаний з гостротою сприймання навколишнього світу, увагою, пам'яті, мисленням, волею.

Дослідження у галузі педагогіки та методики початкового навчання показали, що важливими умовами виховання інтересу є:

Треба прагнути зробити навчання не простішим, а зрозумілішим.

Нині вже з початкових класів пріорітети надаються розвивальній функції навчання, культу самостійності і нестандартної думки, який забезпечує здоровий інтелектуальний клімат класу.

Оволодіти навчальним предметом - означає навчитися розв'язувати не лише передбачені державним освітнім стандартом задачі ("стандартні завдання"), а й такі, що потребують певної незалежності мислення, творчих пошуків, оригінальності, винахідливості( "нестандартні завдання").

Ефективність навчальної діяльності учнів початкових класів значною мірою залежить від оволодіння ними загальнопізнавальними уміннями (Н.С. Коваль, В.Ф.Паламарчук, Н.І. Підгорна, О.Я. Савченко,Н.Ф. Тализіна).

Структурний аналіз вказаних вмінь дає змогу зробити висновок, що одні вміння є компонентами інших. Наприклад, уміння аналізувати предмети і явища служить основою для порівняння, у процесі якого учень диференціює ознаки на подібні та відмінні, головні та другорядні. Дані, отримані в результаті порівняння, постають змістовною основою для узагальнення.

Враховуючи цей факт, методику формування згаданих умінь розглянемо у взаємозв'язку.

Процес формування загальнопізнавальних умінь умовно поділяємо на три етапи:

Однак дуже важливо чітко визначити завдання і зміст роботи на кожному з них.

Практика свідчить, що більше половини першокласників, котрі приходять до школи, не вміють виділяти ознаки предметів, знаходити серед них потрібні і відмінні. Тому основне завдання підготовчого етапу бачимо в тому, щоб навчити учнів аналізувати предмети і виділяти їх ознаки. З цією метою можна використовувати геометричні фігури ( різні за розміром, кольором), навчальне приладдя, іграшки тощо.

Розглянемо фрагмент уроку математики в 1 класі:

Дидактичні умови розвитку пізнавальних інтересів.

Розвиток пізнавальних інтересів, як і будь-який процес становлення, - це внутрішньо необхідний рух живої системи від нижчих до вищих рівнів організації та функціонування, це якісні зміни в цілому, перехід від нижчих структур пізнання до вищих.

уміння виділяти суть питання (висловлення), відмежовуватися від неістотних деталей, тобто абстрагувати;

переходити від конкретної ситуації, не упускаючи нічого істотного, створювати простішу модель;

виділяти із загального твердження часткове;

робити логічні висновки і застосовувати ці висновки;

оцінювати ефективність способів різних обчислень, перетворень тощо.

Навчання є основою формування пізнавальних інтересів, бо в процесі навчання, з одного боку, відбувається збагачення учня новими знаннями, під впливом яких ширшим і глибшим стає його кругозір. З іншого боку, в процес активної пізнавальної діяльності розвиваються можливості школяра, завдяки чому він може самостійно і творчо не лише застосовувати і використовувати наявні знання, а й відшуковувати нові, задовольняючи свою потребу в пізнанні, розвиваючи і збагачуючи цим пізнавальний процес.

Процес формування пізнавальних інтересів є цілеспрямованим керівництвом всієї навчальної діяльності учнів. А суть полягає в загостренні протиріччя між відомим і не- відомим та в його розв'язанні.

Дослідження Г.С. Костюка, В.О.Скрипченка, Г.І Щукіної та інших виявили такі основні етапи процесу формування пізнавального інтересу:

підготовка грунту для появи пізнавального інтересу - створення умов, які сприяють виникненню потреби в даних знаннях і відповідному виді діяльності;

створення позитивного ставлення до навчального предмета і до діяльності;

організація діяльності, за якої формується справжній пізнавальний інтерес.

Головна умова формування інтересу це розуміння дитиною змісту і значення виучуваного. Для цього вчитель має поставити перед собою чітку мету: в чому він повинен сьогодні переконати учнів, як розкрити їм значення даного питання в наш час.

Друга важлива умова збудження це наявність нового, як у змісті виучуваного, так і в самому підході до його розгляду. Потрібно вчити учнів знаходити в добре відомому питанні нове, раніше невідоме, але істотне для глибшого розуміння матеріалу.

Третя умова виховання інтересу це емоційна привабливість навчання. Треба прагнути, щоб здобуті знання викликали в учнів емоційний відгук, активізували їх моральні, інтелектуальні та естетичні почуття.

Четверта умова виховання інтересу це наявність оптимальної системи тренувальних творчих вправ і пізнавальних завдань до відповідної "порції" програмового матеріалу.

Інтерес учнів до предмету підвищується, якщо використовувати особистий досвід та інтереси учнів, встановлювати зв'язки певних знань з уже відомими з життя, і з сучасності.

а) сучасний урок з погляду забезпечення розвитку пізнавальних інтересів учнів

Василь Сухомлинський говорить:

Сьогодні замало "давати знання", з перших днів у школі дитину треба вчити вчитися, вчити думати, вірити в розум дитини, її можливості, в її право здобувати знання з задоволенням.

Урок-дослід, урок-роздум, урок-диспут, урок-відкриття це нові методи і прийоми, які владно входять сьогодні в школу і будуть ще активнішими, коли підвищиться їх позитивна емоційність.

Логічна завершеність, поєднання традиційних методів навчання із сучасними технічними засобами, емоційність, активність психічної діяльності як учителя, так і учнів усе це є істотними ознаками сучасного уроку.

До загальних правил сучасного уроку відносимо:

визначити дидактичну, розвивальну та виховну мету;

підготувати зміст навчального матеріалу;

визначити дидактичні завдання уроку, послідовне виконання яких зумовить досягнення усіх поставлених цілей;

вибрати найбільш ефективне поєднання прийомів і методів навчання до поставлених цілей, змісту навчального матеріалу і дидактичних завдань;

забезпечити плановість, цільність, єдину логіку розгортання діяльності вчителя і учнів, що лежать в основі керування навчально-пізнавальною діяльністю учнів;

усі дидактичні завдання розв'язуються на уроці і не переносяться на домашню роботу.

Найхарактернішою ознакою методики сучасного уроку є орієнтація на всебічний розвиток активності і самостійності учня. Зміст, методи і структура уроку мають підпорядковуватись його меті. Мету уроку треба формулювати чітко, зіставляти з результатом, досягнутим наприкінці попереднього заняття.

На уроці слід формувати пізнавальні інтереси дітей. І тут вирішальне значення і мають інтелектуальні процеси:

Збудженню й розвитку інтересу учнів молодших класів сприяють такі фактори:

Створення проблемних ситуацій під час теоретичних питань та розв'язування практичних завдань і варіативність у навчанні ( різний за структурою виклад матеріалу).

Індивідуалізація навчання в двох напрямках: робота з усунення прогалин у знаннях учнів; робота з розвитку розумової діяльності дітей, їх інтересів, з покращення якості знань учнів, розширення їх кругозору та поглиблення знань.

Варіювання задачі, схеми до неї, формули її розв'язування та аналіз того, як від зміни одного якогось елемента задачі змінюється її розв'язування; усе це дає змогу розглядати не окрему задачу, а залежність між величинами.

Організація змагань на краще виконання завдань з використанням елементів гри із застосуванням електричних контролюючих приладів для усних вправ.

Оцінювання вищим балом оригінальних розв'язань вправ та інших заохочень.

Оцінювання оригінальності самостійних творчих робіт.

Використання елементів історизму.

Перспективне висвітлювання окремих питань програми.

Позакласна робота із широким використанням предметних розваг: інсценівок, казок, віршів тощо.

На уроках математики формування в учнів інтересу до знань здійснюється найбільш успішно, якщо матеріал опрацювати в такій методичній послідовності: розв'язування конкретної задачі, введення відповідних математичних термінів, формулювання і розв'язання тієї самої задачі в абстрактній формі, порівняльний аналіз розв'язаних задач, висновки, їх застосування у виконанні різних вправ.

Таким чином, проблему розвитку пізнавальних інтересів учнів до будь-якого предмета буде успішно розв'язано, якщо використовуватимуться всі можливості навчально-виховного процесу.

Широкі можливості для цього дають уроки природознавства, математики, рідної мови...

Наведу приклади деяких пізнавальних завдань:

Таким чином, тісний зв'язок виучуваного з життям сприяє вихованню інтересу до знань. Діти активніше опановують навчальний матеріал, коли усвідомлять його важливість, зрозуміють, яке значення матимуть у їхньому житті набуті знання і навички.

в) роль проблемно-пошукових ситуацій у розвитку пізнавальних інтересів.

Готуючись до уроку, учитель вирішує принципове питання: як краще організувати засвоєння нового матеріалу - через репродуктивну чи пошукову й творчу діяльність учнів. Дослідження шляхів розвитку пізнавальної самостійності молодших школярів показало, що в початковій школі ефективніше використовувати спеціальні організації пошукової діяльності, яка є основою розвитку пізнавальної самостійності та творчих здібностей учнів. Проблемне навчання є психологічно доцільною системою роботи з учнями і характеризуються такими особливостями:

Створюються і розв'язу-ються ситуації, аналогічні до жит-тєвих.

Проблемна ситуація на уроці в 1 - 4 класах - це постановка перед учнями пізнавального завдання, яке містить у собі протиріччя, викликає дискусію, спонукає до роздумів, пошуків і висновків.

Мета створення проблемної ситуації - це засвоєння програмного матеріалу, розвиток розумових здібностей, цілеспрямований виховний вплив на особистість учнів, зокрема на формування його пізнавальних інтересів.

У навчанні проблемна ситуація має цінність лише тоді, коли вона здатна викликати у дітей бажання вийти з цієї ситуації.

Як же створюються проблемні ситуації в навчальному процесі?

У початкових класах найдоцільнішими і найпоширенішими прийомами створення проблемних ситуацій з метою розвитку пізнавальних інтересів дітей є:

Зіткнення учня із суперечливими фактами ( метал у воді тоне, а дерево - ні. Чому?)

Показ помилок, до яких призводять незнання певної теми. ( Мишко одержав від свого товариша листа: "У нас в деревне есть прут. Мы с братом сделали плот и спустили его на прут ". Мишко нічого не зрозумів. Чому? Допоможіть йому розібратися. Або: вчитель диктує слова: льотчик, район, батальйон, сьомий. Виникає ситуація - коли писати -ьо-, а коли -йо-).

Постановка перед молодшими школярами дослідницьких завдань ( простежте, де починає швидше танути сніг, і поясніть чому?; простежте за місцем наголосу в українських словах і зробіть висновок тощо ).

Спонукання учнів до узагальнення фактів. ( порівняйте слова:

Спонукання учнів до аналізу фактів і явищ, які логічно суперечать їхньому життєвому досвіду. (Метал у воді тоне. Чому не тоне пароплав?).

Постановка проблемного питання на основі створення елементів дискусії ( Що таке щастя? Казка "Коваль щастя" А. Саки).

Особливо корисно створити ситуацію, коли учні переконуються в недостатності своїх знань і відчувають потребу набути нових знань для того, щоб відповісти на поставлене запитання, тобто виявляють протиріччя між раніше засвоєними теоретичними положеннями і новими умовами їх застосування ( Виберіть слова одного кореня: лисина, лисиця, лис, лисий, рік, річка, річний, річковий, роковина).

Організація творчої діяльності учнів здійснюється за таким загальним планом:

1. Формування проблеми. Усвідомлення мети завдання, тобто того, що необхідно для його виконання.

2. Спостереження об'єктів, явищ, процесів та зв'язків між ними. Виникнення запитань: чому? як?

3. Визначення послідовності дій (складання плану). Пошуки найраціональнішого плану, способу розв'язання проблеми.

4. Реалізація накресленого плану.

5. Порівняння одержаних результатів визначеною метою (контроль).

6. Остаточний опис і оформлення розв'язку проблеми.

На початковій стадії застосування проблемного навчання вчитель сам висуває, формулює і розв'язує пізнавальну задачу, а діти запам'ятовують хід її розв'язання. Надалі вчитель спонукає учнів до все більшої самостійності в розв'язанні задач, диференціюючи при цьому процес пошуку.

Для виховання інтересу бажано, щоб пошукова ситуація підтримувалася на всіх етапах уроку.

Мету уроку треба визначити так, щоб створити ситуацію недостатності знань, щоб учень зрозумів, про що нове він має довідатись, чому це важливо. Так, перед вивченням письмового ділення трицифрового числа на одноцифрове вчителька записала на дошці:

Недовго думаючи, діти сказали, що перша, і були здивовані категоричним запереченням вчительки. В процесі бесіди з'ясувалось, що краще працювала та бригада, в якій на одного учня припало більше помідорів. А щоб довідатися про це, треба 315 кг поділити на 7 і 288 кг на 6, тобто навчитися ділити трицифрові числа на двоцифрові.

Приступаючи до опрацювання правопису слів з ненаголошеними вчителька сказала своїм вихованцям: " Один учень - ваш ровесник під час виконання домашнього завдання хотів вжити слово "вечоріє", але не знав, яку букву писати в першому складі і запитав про це старшої сестри. Продовжуючи роботу, хлопчик задумався над правописом слова "синіє" і знову хотів запитати, але спинився і вирішив:звернуся я краще до правила".

Щоб створити ситуацію пошуку на основі зацікавленості та практичної діяльності учнів на уроці читання, вчителі застосовують уявну екранізацію твору.

Ефективним засобом створення проблемної ситуації є операція порівняння .

Отже, особистий приклад батьків і спільна робота вчителя з батьками - необхідна умова виховання в дітей стійкого інтересу.

Інтелектуальний розвиток дітей ( з досвіду роботи ).

Інтелектуальний розвиток дитини залежить від того, в якому віці почати з нею займатись і наскільки інтенсивною буде її розумова робота.

Проблема навчання і розумового розвитку - одна з головних психолого-педагогічних проблем. Ефективність навчання, як правило, вимірюється кількістю та якістю набутих знань. А ефективність розвитку вимірюється рівнем, якого досягають здібності учнів, тобто тим, наскільки розвинуті в учнів основні форми їх психічної діяльності, які дозволяють швидко, глибоко і правильно орієнтуватись в явищах навколишньої дійсності.

Розумовий розвиток включає в себе ряд психічних процесів. Це - розвиток спостережливості та сприйняття, пам'яті, мислення, уяви, уваги. Як свідчать спеціальні психологічні дослідження, кожен з цих процесів пов'язаний з іншими.

До початку молодшого шкільного віку сприйняття і пам'ять уже пройшли досить довгий шлях розвитку. Тепер для їх подальшого розвитку необхідно, щоб мислення піднялось на нову, більш високу стадію. Цей розвиток полягає у переході від наочно-образного до словесно-логічного мислення.

Завдяки переходу мислення на нову, високу ступінь відбувається перебудова всіх останніх психічних процесів, пам'ять стає смисловою, а сприйняття думаючими. Перехід мислення на нову ступінь і пов'язана з цим перебудова всіх останніх процесів складають основний зміст розумового розвитку молодшого шкільного віку.

Серед багатьох дитячих ігор, які розвивають дитину інтелектуально, особливе місце займають розвиваючі пізнавальні ігри. Вони дають дитині можливість проявити свою творчу активність, поширити кругозір, розвивають винахідливість, кмітливість, допитливість, викликають інтерес до знань. (Додаток № 2)

В будь-якій грі важливо ставити перед дітьми те чи інше завдання, яке обов'язково повинно бути розв'язаним. Успіх гри залежить не тільки від правильної відповіді, але і від швидкості реагування, що особливо важливо в колективних іграх. Пропонуючи нову гру, коротко пояснити її правила, щоб кожен знав, що повинен робити, а що ні. Зміст гри та її правила доповнюємо показом. Підбираючи пізнавальні ігри, потрібно йти від простих до складних. Цього правила потрібно дотримуватись, щоб в дітей не пропав інтерес до таких ігор.

До пізнавальних ігор, які розвивають інтелектуальні здібності дітей входять: загадки, словесні задачі, логогрифи, метаграми, шаради, кросворди, граматична арифметика,

Загадки розвивають допитливість, вміння скомпонувати увагу, здатність нестандартно мислити ) .

Словесні задач і навпаки , ґрунтуються на поділі слів на частини, на скороченні або додаванні деяких букв або складів

Логогрифи - мовна задача, для рішення якої потрібно знайти закодоване слово і утворити від нього нові слова

Метаграми - послідовні зміни однієї або декількох букв в слові

Шаради - це загадки, в яких закодоване слово складається з декількох окремих слів

гра на запитання та відповіді, об'єднані загальною темою. Вона успішно прищеплює інтерес дітей і потяг до знань. Розвиває допитливість, поширює кругозір.

Вікторини допомагають пізнати нове і цікаве, зрозуміти складне і загадкове, перевірити вивчене.

Суттєво важливо не просто формувати окремі поняття, а створювати їх системи. Правда, в цьому допомагає сама наука, яка і є обов'язковою системою понять, де кожне поняття пов'язане з іншими. Логічне судження, з однієї сторони, судження на предмет співвідношення окремих сторін в предметі, а з іншої, - судження по відношенню зв'язків між поняттями. Рух в логіці цих зв'язків і є логіка мислення.

Висновок.

Проблема формування та розвитку пізнавальних інтересів дітей молодшого шкільного віку не є новою і широко розглянута у філософській, психолого-педагогічній та методичній практиці, де визначено суть здібностей, природу пізнавального інтересу, його структуру, шляхи формування та етапи розвитку пізнавальних інтересів, залежність від вікових особливостей. Враховуючи психолого-педагогічні особливості процесу формування і розвитку пізнавальної активності учнів, можна стверджувати, що одним із важливих його факторів є інформативність навчального процесу. Вона сприяє задоволенню природної допитливості школярів, еволюції їх пізнавальної діяльності.

1. Навчальні програми для загальноосвітніх навчальних закладів 1-4 класи (зі змінами) // Тернопіль "Мандрівець": 2015.

2. Практика управління закладом освіти. Державний стандарт початкової загальної освіти. К.: 2012.

3. Будна Н.О.,Вацик В.Г. Збірник задач з математики. К.: 2002.

4. Голуб Н.М. Реалізація евристичної функції пізнавальних завдань випереджаючого характеру в роботі з 6-річними дітьми // Гуманізація навчально-виховного процесу. Науково-методичний зб. Словянськ: СДПУ, 2004.

5. Едигей В. "Вчися читати, малюк". К.: 2004.

6. Енциклопедія "Я познаю мир. Наука". - М.: Астрель, 2002.

7. Ісаєнко О.В. Рідна мова. Слова, значення, вимову, написання яких треба засвоїти.3 клас.- Х.: Країна мрій, 2006.

8. Киричук . "Виховання в учнів інтересу до навчання". К.: 1990

9. Кобаль В.І. Дидактичні умови розвитку пізнавальних інтересів учнів // теоретичні питання культури освіти і виховання: КНЛУ, збірник наукових праць.- К. 2003.

10. Король Я.А., Романишин І.Я. Математичні ребуси в початковій школі.Частина І.Посібник для вчителів і учнів початкових класів. - Тернопіль: "Навчальна книга - Богдан", 1999.

11. Майборода В. "Виховання пізнавальних інтересів молодших школярів". Початкова школа, № 6. : 1998.

12. Михайлов З.А. "Игровие и занимательние задачи". М.: 2000.

13. Логачевська С.П. "Дійти до кожного учня". К.: 1990

14. Нюра Г. Загадки Явдохи Зухи .К.: 1996.

15. Савченко О.Я. Дидактика початкової освіти. К., 2013.

16. Сухомлинський В.А.Серце віддане дітям. Вибрані твори в 5 томах І. З - К: Рад.шк., 1977.

17. Повякель Н.І., Улькіна Т.В. Ігрові психотехнології в системі підготовки спеціалістів поч.осв. До психологічної роботи з пізнавальними здібностями дітей // Проблеми сучасної педагогічної освіти. Збірник статтей. Ч.1.- Вип.3 -К.: Пед. преса, 2001.

18. Улькіна Т.В. Особливості змісту пізнавальних здібностей. Рання психодіагностика та психологічна підтримка обдарованих дітей з особливими потребами .- К.Університет "Україна", 2002.

19. Шпакова В.С. Диференційовані завдання з математики. 3клас: Навчальний посібник. - К.: 2004.

Додаток № 1.

Урок

в 3 класі

ЖНВК №38

Тема: Закріплення знань про прикметник як частину мови

систематизувати й узагальнити знання учнів про

вдосконалювати вміння розрізняти прикметники

розвивати вміння застосовувати прикметники розкриття думки, характеристики предметів;

закріпити правопис слів з ненаголошеними е, и;

виховувати самостійність учнів під час виконання завдань,пошану до мови.

декорації за темою уроку, індивідуальні картки учнів, обладнання до завдань та інтерактивних форм роботи, лісова галявина, квіти - малюнки.

Встаньте діти всі рівненько

Посміхніться всі гарненько

Посміхніться ви до мене

Поверніться до гостей

Привітайтесь, добрий день.

Наш урок незвичний - на ньому присутні гості. І будемо сподіватися, що вони не змарнують з нами свій час.

навчати, Добре, знати, хто, хоче, все, того

ІІ. Мотивація навчальної діяльності.

1. Читання вірша вчителем. Послухайте, будь ласка, вірш і скажіть про яку пору року в ньому говориться. (Лунає спокійна музика)

Все прокидається поволі,

Бурульки падають з дахів,

І вітерець прозорокрилий

А в лісі на галяві теплій

Уперше спалахнув метелик -

Про яку пору року йдеться у вірші? Обґрунтуйте свої міркування.

А чи доречно сьогодні нам говорити про весну? Адже ще холодно, час від часу з неба на землю летять сніжинки, повіває прохолодою?

Так. Адже дні стали довшими, а ночі коротші; часто співають синички; цвірінькають веселіше горобчики; сонце все частіше з'являється на небі та посилає на землю теплі промінці; повітря не таке мороз за календарем - весняний місяць березень.

Далеко-далеко, в темному гаю, жила Весна-чарівниця зі своїми си нами: Березнем, Квітнем, Травнем. Відіслала якось Весна-чарівниця творити добрі справи. А сама чекала, коли сини повернуться. Першим прийшов Березень та й розповів, що він зробив: сніги розтопив, ріки, ставки розморозив, небо поголубив, землю розкував, пташок з вирію запросив додому, розпустив перші весняні квіти. Квітень теж розповів про свою роботу: ліси позеленив, пташок привітав, поля зорав, заскородив, засіяв. Травень і про свою роботу розповів: повсюди землю зеленню вкрив, засвітив свічки на каштанах, кульбабу на луках розпустив, корів, телят, овець вигнав на вигони пас тися.

Гарно подякувала Весна синам за їхню шану та любов і попросила своїх синів влаштувати їй чарівну галя вину й прикрасити її квітами.

То може ми, діти, допоможемо синам Весни-чарівниці влаштувати чарівну галявину та прикрасити її квітами?

То ж розпочнемо нашу роботу.

- Розгорніть зошити, каліграфічно запишіть число класна робота та речення, записане на дошці. У словах на місці кра пок потрібно вставити літеру, яку саме - поміркуйте. Відповідь обґрунтуйте.

Повторення:

Доберіть до слів весна, краса спільнокореневі прикметники, назвіть корінь.

(Весняний, красивий )

Завітав сьогодні в клас

Кубик, звісно, чарівний.

Він доріжку прокладає,

Знання ваші перевіряє.

Що означає?

Запитання?

Член в реченні?

З чим зв'язаний ?

1. Частина мови ? (Прикметник)

2. Що означає?(Ознаку предмета)

3. Які можуть бути ознаки прикметників? (колір, смак,...)

4. На які питання відповідає? (Який? Яка? Яке? Які?)

5. За чим змінюються? ( За числами, родами, відмінками)

6. Яким членом в реченні виступає? (Другорядним )

7. З якою частиною мови зв'язаний? (З іменником)

8. Значення у мовленні. (Уточнює, прикрашає мовлення )

Ви виконали вже два завдання . Тому час уже на нашій галя вині з'являтися весняним квітам.

( Прикріплюю на дошці малюнок із зображенням підсніжника)

Як ви гадаєте, чому цю квітку так назвали?

Про що сповіщають підсніжники?

А чому люди називають їх сміливими?

- Допоможе вам в цьому вірш, який підготували учні.

Білий, росяний підсніжник

тендітний

ніжний підсніжник росяний

- Які ж слова допомогли вам точно, красиво та влучно описати цю квітку?

- То яку роль відіграють прикметники у мовленні?

Ця чарівна квітка росте в лісі. Її білі маленькі голівки пробиваються крізь сніг. У квітки довге пружне стебло, зелені листочки, ніжні пелюсточки. Підсніжник - тендітна і смілива квітка.

А ось і завдання, що принесли з собою ці чарівні квіти.

Завдання. Виберіть малюнок одного із предметів і підберіть до них ознаки:

(маленьке, м'якеньке, жовтеньке, пухкеньке)

- То який висновок можна зробити? ( змінюються за родами і зв'язані з іменниками)

- Яке закінчення мають прикметники ч.р.? ж.р.? с.р.?

- Молодці! І з цим завданням ви впоралися успішно. І зацвітає у нас на галя вині ще одна весняна квітка. Як же вона називається? (Пролісок )

- квітка ніжна і теж дуже смілива. Навесні, ще тільки сніг починає танути, а вже пнеться догори цупкий зелений паросток. І квітів прогля не враз так багато, що земля стає синьо-блакитною від рясного холодного цвіту. Пролісок долає всі перепони, щоб випнутися на світ. Тому квітку спочатку так і називали - пролісок.

а) Глибоке, спокійне, синє ....;

- Що допомогло вам визначити рід прикметників?

стоять в тому ж роді, що й іменник, з яким вони зв'язані.

5 . Гра " Відгадай, яку квітку задумали"

- Які слова допомогли впізнати цю квітку? (Прикметники)

- І зацвітає на нашій галявині чудова квітка сон-трава.

Погляньте уважно на ці квіти. На що вони схожі? (На сині тюльпани )

А яке у квітки стебло? (Волохате, з дрібно порізаним листям )

Як ви гадаєте, чому так назвали ці квіти? (Тому що ця квітка закриває свої оченята у хмарну погоду та коли настає вечір. Вона ніби засинає. Тому й назву має таку - сон-трава.)

Ще в народі її називали "простріл" за пухнасте розчесане листя. Старенькі бабусі кажуть, що сон-трава дуже корисна: якщо носити її при собі, вона прога няє нечисту силу. У давнину старі люди тримали цю траву на добро.

Завдання: Творчий словниковий диктант.

Записати антоніми до поданих слів: холодний, низький, брудний, вузький, злий, дешевий;

- Молодці! І з цим завданням ви впоралися успішно. Розпускає свої квіти мати-й-мачуха . (Прикріплюю малюнок із зображенням квітки на дошку.)

- З чим асоціюються у вас слова мати, мачуха?

- А чому квітка має таку назву? Зверніть увагу на листочки цієї квітки. Верхня частина листочка зелена і гладенька. Якщо прикласти його до руки або щоки, то відчувається прохолода. Нижня частина листочка вкрита білими вор синками. Якщо її торкнутися, виникає відчуття тепла. Ось і кажуть в народі: один бік, як мати рідна, зігріває, а другий, ніби мачуха,

6. Записування під диктування речення.

Ось на пагорбі, пригрітому весняним сонцем, з'являються жовті квіточки, та такі яскраві, наче ввібрали в себе перші

Підкресліть у реченні прикметники. У якому числі вони вжиті?

То прикметники змінюються за числами чи ні?

- Молодці! І зацвітають у нас на галявині барвінок та конвалія. (Учитель прикріплює на дошку малюнки із зображенням барвінку та конвалії.)

- Вам знайомі ці квіти?

7.Робота над реченням. І ці квіти пропонують вам попрацювати над реченнями. У кожного з вас на парті є листок із завданням.

У якому реченні утворений прикметник вжито в переносному значенні? (У першому реченні "з калинових вуст" вжито в значенні "з червоних вуст".)

Молодці! То який висновок можна зробити? (Прикметники збагачують нашу мову, роблять її гарною, виразною, мелодійною, багатою )

За чим змінюються прикметники?

- Я зараз прочитаю вірш, а ви визначте число і рід всіх прикметників. Думаю, що вам це зробити буде неважко, бо вірш складається з одного речення.

Ніжна, мила, світанкова, ясна, чиста, колискова, мелодійна, дзвінкотюча, дивна, радісна, співуча, лагідна, жива, казкова, красна, чарівна, шовкова, найдорожча, добра, власна, мудра, сонячна, прекрасна, солов'їна, барвінкова, калинова, українська,

- А чи знаєте скільки прикметників вжито в цьому реченні? (28!)

- Отже, ми ще раз з вами переконалися в тому, що прикметники відіграють важливу роль в нашому мовленні.

Сьогодні на уроці ми заквітчали галявину чудовими весняними квітами. Звичайно, з приходом весни розквітнуть ще ніжні фіалки, стрункі нарциси та тюльпани, милуватимуть

око первоцвіт та гусяча цибулька.

- Квіти дарують нам насолоду, а ще що?

(Радість, спокій, красу, загадковість, гарний настрій, любов, ніжність, цікавість, свіжість, тепло, ... .)

Підсніжник

Надія лише на тебе, друже!

Через красу та лікувальні властивості сон-траву нещадно винищують. А як хочеться, щоб збереглися назавжди чудові фіолетово-лілові килими сон-трави в наших лісах!

Конвалія

Червона книга

Невже в майбутньому на світі

Не будуть квітнуть дивні квіти?

Конвалії й фіалки ніжні,

І вісник березня - підсніжник?

Невже ми більше не побачим,

Як сон-трава росою плаче?

Троянда степу, квітка мрії,

Жар-цвітом землю не зігріє?

Ми всі господарі природи,

Тож збережемо її вроду! М. Познанська

- То що означає червоний колір на гранях нашого "чарівного кубика"? (Пересторогу, попередження. колір "Червоної книги")

-А як, на вашу думку, потрібно оберігати квіти? (Міркування учнів.)

- Отож, діти, ви маєте милуватися квітами, торкаючись їхньої краси лише серцем. Адже вони ще мають милувати око і інших людей.

Спробуємо узагальнити знання про прикметник за допомогою "кубування"

VІ. Рефлексія. Підсумок уроку.

― Отже, ми добре працювали на уроці. Бачите, як весело посміхається до нас весняне сонечко і посилає нам свої ясні промінчики тепла! Тепер наша лісова галявина купається в теплих, ясних промінчиках нашого сонечка. Наші лісові друзі вдячні вам, що ви розтулили хмаринки за допомогою своїх знань про прикметник.

― Якими прикметниками ви, діти, охарактеризуєте наш урок? (Цікавий, незвичайний, прекрасний, святковий, оригінальний, ...)

― Що сподобалося на уроці найбільше?

Характеристика роботи учнів, оцінювання їх знань й умінь.

ІХ. Домашнє завдання

― Діти, на згадку про наш урок я хочу подарувати вам ці квіти. На зворотньому боці

знайдете домашнє завдання.

ІІ-в. Скласти загадку про квітку, яка вам подобається, використовуючи прикметники.

На уроці про прикметник ми говорили,

Рід, число, ознаки уточнили.

Ми й про роль і значення сказали

Багато цікавого про квіти ми пізнали.

Завдання нові нас покличуть в майбутнє,

Найскладніше ж завдання - життя.

Тож старайтеся, діти, все вправно вивчати!

Пам'ятайте: скарб учня - знання!

Додаток № 2

Розвитку дітей можуть сприяти інтелектуальні ігри, які проводяться з учнями 1-3 класів за рахунок годин, виділених на індивідуальну роботу ( двічі на тиждень).

У грі має бути 7-9 школярів.

Діти ви часто чули від учителя та батьків: "Думайте!Думайте!А ви, мабуть, сиділи і запитували себе: "А що то значить "думати?"

І справді, одна річ, наприклад, малювати: взяв папір, олівець і малюй собі, що хочеш, Адже ви всі можете розповісти, що ви робите, або намалювати, приміром, м'яч ? Отож пригадаємо етапи роботи детальніше: розгортаєте альбом, берете олівець великим і вказівним пальцем тощо.

А чому так легко можете розповісти? Бо навчилися, вмієте це робити. Так ось, думати, виявляється, також можна навчитися. Людина влаштована досить складно, складніше за будь-яку сучасну машину. Вона має такі "механізми", які відповідають за те, щоб людина думала. Їх, як і м'язи треба тренувати, щоб вони добре працювали. "Механізмів" дуже і дуже багато, тому що мислення - важка і відповідальна справа. Від сьогодні ми й почнемо тренувати наші "механізми",щоб вони могли швидко думати, бути розумними дітками.

Отож, приступаємо до наших ігор.

Розвиває наочно-образне мислення.

Пропонуємо дітям п'ять карток. На 4-ох зображені предмети, схожі між собою, і тільки один з них відрізняється від усіх інших.

Запитання до учнів:

Якщо їм важко відповісти, слід розпитати: для чого призначені предмети, кому слугують та інше.

1. Шуба, зимова шапка, теплі чоботи, шарф, солом'яний капелюх.

2. Хліб, сир, вершкове масло

3. Стіл, стілець, дерев'яна лінійка, шпаківня, настільна лампа.

4. Розгорнута книга, альбом для малювання, блокнот, зошит.

5. Слива, яблуня, вишня, абрикос, помідор.

6. Кіт, собака, заєць, лисиця, рись.

7. Пляшка, каструля, банка, склянка, графин.

8. Пензлик, олівець, мольберт, картина, аркуш паперу.

9. Торт, портфель, сумка, валізка, рюкзак.

10. Кінь, корова, олень, баран, заєць.

Сприяє переходу від наочно-образного мислення до логічного. Діти, не записуючи, на слух мають знайти зайве слово і пояснити, чому воно зайве.

1. Виделка, ложка, тарілка, ключ.

2. Стіл, стілець, ліжко, пальто.

3. Вуха, рот, ніс, бант та ін.

Розвиває увагу, образне мислення.

ГРА №4. Протилежності на малюнках. Зображено 5 предметів. Один з них виділений рамкою. Треба визначити, який з 4-х предметів, розташованих поряд з ним, протилежний йому своїм призначенням.

Повітряна куля - дирижабль, літак, ракета, парашутист.

Сонце - зашторене вікно, настільна лампа, квітка, запалена свічка.

Олівець - зошит, ручка, альбом, гумка.

Клей ПВА - ножиці, пензлик, папір, олівець.

ГРА 5. Поліпшує спостережливість і образну пам'ять.

1. Складіть перелік предметів, що знаходяться в класі.

2. По пам'яті опишіть учителя( одяг,зачіска, риси обличчя, хода). Це завдання сприяє також збагаченню словникового запасу школярів.

3. Швидко опишіть предмет, який вам показали ( його якості).

Приміром, показуємо дерев'яну лінійку і запитуємо: "яка вона?". Відповідь: дерев'яна , прямокутна, світла, з цифровими поділками: довжина, ціна. Або показуємо ключ. Діти мають відповість: залізний, сірий, з круглим вушком, завдовжки 5 см тощо. Далі: олівець, книга, ручка тощо.

Наступний етап: почергово показуємо предмети, якості яких необхідно назвати без пауз.

Вам доводилось бачити пригодницькі фільми, у яких розвідники зашифровують якесь секретне повідомлення, щоб ніхто не міг прочитати.

Розвідник записує текст цифрами, щоб він займав якнайменше місця.

А ми скоротимо оповідання Л.М.Толстого "Пилипок", "Сливи". Запишемо його одним чи двома реченнями так, щоб кожен, хто їх прочитає, одразу зрозумів, яке саме оповідання.

ГРА № 7 Розвиває вміння виділяти головне, узагальнювати. Придумуємо заголовки до невеликих заміток з дитячої преси.

ГРА № 8. Розвиває швидкість дії внутрішнього плану. Пропонуємо дітям читати слова навпаки: літак-катіл тощо.

Мета: вміння висловлювати почуття, думки.

Дітям пропонується написати на окремих аркушах коротенькі твори на тему:

"Яке слово мене найбільше радує?"

"У кого б я перетворився і чому?"

"Якби я був чарівником, то що б я зробив?"

"Якби я був президентом, то..."

"Якою буває добра душа?"

"Цікава людина, яка вона?"

"Про що розповів мені сон?"

Написання оповідань на теми:

"Чому дорослі не граються іграшками?"

"Чи може плакати земля?"

"Що таке лінощі, і як від них вилікуватися?"

"Що таке краса?"

"Що викликає усмішку?"

1. Вправи на розвиток мімічних рухів ( підвести брови, опустити брови, насупити брови, надути губи, опустити куточки вуст, посміхнутися).

2. Етюди на розпізнання різних жестів та мімічних засобів, які визначають емоційні стани ( " Маленький скульптор", "В магазині дзеркал")

3. Етюди на розвиток виразності жестів ( "зачарована дитина", "Я не знаю", "Гра в сніжки", "Гра в камінці").

4. Етюди на розвиток уміння виражати свій подив ( "подив", "Круглі очі").

5. Етюди на розвиток уміння висловлювати емоційні почуття радості, задоволення ( "Золоті крапельки", "Солодкі цукерки"). Виражальні засоби: рухи( нахил голови, характерні рухи рук, ніг), міміка (заплющені очі, усмішка).

6. Ігри-драматизації різних казок ( "Котик і півник", "Червона шапочка", "пригоди Незнайка та його друзів", "Рукавичка").

Мета : розвивати змістове значення мови, уміння співвідносити слова з метою дій.

Діти придумують запитання для своїх товаришів:

Як тебе звати? Скільки тобі років? У якому класі вчишся? Що тобі подобається в школі? Який у тебе улюблений колір? Твої улюблені ігри?

Мета: розвивати темпоритм слова, просторове чуття, динамічну інтонацію.

а) Анаграми - перестановки букв у словах:

в) перша буква.

Діти називають слова із заданої букви.

г) доповни речення.

Педагог називає перше слово, діти по черзі продовжують речення:

Діти складають словничок епітетів до слова "настрій": святковий, урочистий, радісний, веселий, жартівливий, смішний, світлий, прекрасний, казковий, бадьорий, піднесений, сонний, лінивий, неспокійний, тривожний, сумний, похмурий,сердитий, насмішкуватий.

а) Намалювати фігуру по пам'яті після того, як її обвели.

1. Гра "Покажи букву". Дитина показує букву рухами тіла та мімікою.

2. Заняття - ігри "Домалюй предмет"

Мета: формування зображувальний рухів, впевненості руки, розвивати творчу у яву.

Додаток № 3

Ігри розвитку пізнавальних інтересів молодших школярів.

За аналогією придумай, запиши і розв'яжи приклади із слідуючим порядком дій:

1. - 1)додавання;2)множення;3)віднімання.

2. - 1)множення;2)ділення; 3)віднімання.

Знайди розмір невідомої сторони прямокутника, якщо площа

2 см ?

? 4см

Обчисли периметри прямокутників і порівняй їх

Заміни групи слів спільною для них назвою

Загадкові квадрати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
рекомендацію

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пізнавальних

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Флячинська Оля Миколаївна

# data[].attributes.attachment_link.title
"ФОРМУВАННЯ І РОЗВИТОК ПІЗНАВАЛЬНИХ ІНТЕРЕСІВ МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ В ПРОЦЕСІ НАВЧАЛЬНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ"

# data[].attributes.attachment_link.description
"Сучасна освіта Житомира - 2017" Житомирський навчально-виховний комплекс № 38 загальній середній освіті. "Формування і розвиток пізнавальних інтересів молодших школярів в процесі навчальної діяльності" Автор: вчитель початкових класів Житомирського навчально- виховного комплексу № 38 2017 Адреса досвіду: Житомирський навчально-виховний комплекс №38 вул.Святослава Автор досвіду : Флячинська Ольга Миколаївна,1978 року народження, вчитель початкових класів, спеціаліст першої категорії (2012 р.).

# data[].attributes.attachment_caption
Як ідеально провести батьківські збори?

# data[].attributes.headline
Доповнення 1

# data[].attributes.subject
Доповнення 1

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Корисні поради для підготовки до батьківських зборів.

Батьківські збори є невід'ємною частиною шкільного життя класного керівника, а їх проведення - обов'язкове. Проте нерідко вони перетворюються на обтяжливу роботу і не приносять задоволення жодній зі сторін. Так не має бути. Тому ми дібрали для вас кілька порад, які допоможуть підготуватися до батьківських зборів та провести їх на високому рівні.

1. Створіть детальний план

Якщо ви не будете знати з чого почати, то про який порядок під час зборів може йти мова? Тому треба зарані визначити провідну тему, на основі якої і буде побудована розмова з батьками. Це допоможе вам розпланувати час та не перетворити збори на нудну тяганину. Непоганим рішенням також буде визначити заздалегідь, скільки часу ви відведете на кожну з тем.

2. Слідуйте встановленому регламенту

Не відхиляйтеся від плану самі та не давайте особливо активним батькам себе збивати. Перед початком зборів обов'язково скажіть, які теми будуть сьогодні обговорені. А у випадку, якщо хтось з батьків намагатиметься відволікти вас, достатньо ввічливо нагадати про регламент та запевнити, що ви все встигнете обговорити.

3. Будьте максимально коректні

Пам'ятайте, що перед вами дорослі люди, які також мають свою точку зору і можуть не погоджуватися з вашою. Тож, навіть якщо ви старші та маєте великий досвід, спілкуйтеся з батьками учнів на рівні, а не зверхньо. До того ж врахуйте, що далеко не всім сподобається привселюдне обговорення оцінок їхньої дитини. Тому якщо ви хочете поговорити про успішність, запросіть батьків до розмови окремо та в інший час.

4. Вислуховуйте думки та пропозиції батьків

Збори не мають перетворюватися на ваш монолог, батьки також повинні говорити. Не дуже хочуть? Все у ваших руках: ставте їм запитання, до того ж такі, на які неможливо відповісти просто "так" чи "ні". І обов'язково вислухайте всі думки та пропозиції. Вони можуть вам не дуже подобатися, проте вислухати все ж таки треба - так ви покажете себе як уважного та терплячого педагога. Якщо висловлена пропозиція неприйнятна чи недоречна, ввічливо відхилить її, пояснивши, спираючись на свій педагогічний досвід, чому ви думаєте саме так.

5. Створіть сприятливу атмосферу

Ніхто не каже, що ви повинні влаштовувати чайну церемонію та піклуватися про психологічний комфорт кожного, це просто неможливо. Але дещо ви таки можете зробити, наприклад, зустріти батьків посмішкою, дати їм зрозуміти, що ви не збираєтеся встановлювати диктатуру, не забороняється навіть жартувати та розповісти одну-дві цікаві історії зі шкільного життя.

7. Добирайте цікаві теми

Про що найчастіше говорять на батьківських зборах? Оцінки, поведінка, гроші... Іноді це потрібно, але давайте чесно - це не так вже й цікаво. А про гроші батьківський комітет може поговорити і без вас. Отже не дивно, що збори для багатьох батьків є синонімом нудьги. Але ж насправді зовсім необ'язково говорити тільки про рутину, зробіть центральною темою щось більш цікаве. Поговоріть про труднощі адаптації дітей до навчання, особливості розвитку творчої особистості, витоки та наслідки дитячої агресії тощо. Насправді цікавих та важливих тем безліч, а якщо ідей немає, то скористайтеся методичною літературою чи зазирніть до Бібліотеки сайту "На Урок".

8. Підготуйте клас

Подбайте про чистоту в кабінеті, обов'язково провітріть приміщення та подумайте над тим, як ви зможете розмістити батьків. Якщо є можливість, розставте стільці у коло - батьки бачитимуть однин одного, тож їм буде простіше спілкуватися.

9. Залучайте батьків до процесу підготовки

Для багатьох батьків школа залишається абстрактним поняттям. Але так не має бути, тому вчителю треба спробувати нові форми співпраці. Наприклад, ви можете просити батьків по черзі допомогти організувати збори: визначити тему, розробити структуру, написати запрошення тощо. Тут все просто: люди зазвичай люблять, коли до них звертаються по допомогу, та більше цінують справу, до якої долучилися.

10. Використовуйте нестандартні форми взаємодії

Підійдуть вони не всім, проте спробувати варто. Ви ж розумієте, що переважна частина батьків майже незнайомі один з одним і не дуже прагнуть спілкуватися. Проте виправити цей недолік можна, залучивши всіх присутніх до певної справи, наприклад, гри. Так, напередодні ви можете попросити учнів намалювати свої літні чи зимові канікули. А потім, передавши батькам малюнки, запропонувати розшифрувати, що саме мали на увазі їх діти.

Також ви можете провести анкетування і запитати, що думають з приводу зборів самі батьки. Може вони хочуть отримати певну інформацію, обговорити деякі питання та методики виховання тощо.

Не забувайте, що батьківські збори - дуже важливий інструмент для створення позитивних вражень мам і тат про школу та вас особисто. Ретельно готуйтесь, не переймайтесь та налаштовуйте себе на гарний лад.

Дякуємо! Ми будемо тримати Вас в курсі!

# data[].attributes.attachment_link.title
Як ідеально провести батьківські збори?

# data[].attributes.attachment_link.description
Корисні поради для підготовки до батьківських зборів. Батьківські збори є невід'ємною частиною шкільного життя класного керівника, а їх проведення - обов'язкове. Проте нерідко вони перетворюються на обтяжливу роботу і не приносять задоволення жодній зі сторін. Так не має бути. Тому ми дібрали для вас кілька порад, які допоможуть підготуватися до батьківських зборів та провести їх на високому рівні.

# data[].attributes.attachment_caption
Як допомогти дитині якнайшвидше призвичаїтися до навчання

# data[].attributes.headline
Як допомогти дитині якнайшвидше призвичаїтися до навчання

# data[].attributes.subject
Як допомогти дитині якнайшвидше призвичаїтися до навчання

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Як допомогти дитині якнайшвидше призвичаїтися до навчання

# data[].attributes.attachment_caption
5 ідей, як зробити батьківські збори цікавими | Нова українська школа

# data[].attributes.headline
Доповнення 2

# data[].attributes.subject
Доповнення 2

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Які батьківські збори вам сподобаються більше? Коли батьки приходять на визначену зарання годину, сідають за парти і протягом 40-ка хвилин слухають про успіхи та невдачі своїх дітей? Чи, можливо, вам імпонують батьківські збори, де вчителі разом з батьками п'ють чай, грають в ігри, спілкуються із психологом чи даютьмайстер-класи? Інтерактивні батьківські збори насамперед ґрунтуються на принципі партнерства та діалогу. Сенс полягає в тому, щоб не нав'язувати учасникам погляди вчителів, а спонукати шукати власний вихід із ситуації, знайомитись та вчитись взаємодіяти колективом. Журналістка "Нової української школи" підготувала добірку ідей інтерактивної взаємодії з батьками, що можуть замінити звичні батьківські збори та стати у пригоді директорам, вчителям та самим батькам.
ДІАЛОГ

Учитель пропонує батькам об'єднатися у 5-6 груп або об'єднує батьків сам. Далі - пропонує кілька ситуацій, до яких треба віднайти вирішення. Кожен у групі може ділитись власною думкою. Протягом 5-10 хвилин групи мають презентувати на дошці або на аркушах паперу остаточну відповідь.

Потім надається слово одному доповідачеві від кожної групи. Вчитель фіксує та зачитує остаточний спільний варіант.
Пропоновані ситуації:

Вашу дитину штовхнув/-ла однокласник чи однокласниця. Як варто вчинити батькам?

Ваша дитина відвідувала футбол, але згодом вирішила покинути. Далі - танці, від яких син чи дочка теж відмовились. Потім - художня школа, де дитина також не закінчила навчання. Тепер вона хоче відвідувати волейбол. Що будете робити?

Останнім часом ваша дитина змінилась: уникає запитань, не розповідає нічого, часто задумливо дивиться у вікно. Ваші дії?

БАТЬКІВСЬКІ ЧИТАННЯ

Учитель пропонує батькам прочитати книгу про дитячу психологію чи поведінку. На це відводиться якийсь термін - наприклад, 2-3 місяці. Під час читання батьки мають занотовувати те, що їм найбільше подобається або не подобається у книзі.

Водночас, запитання, які найбільше турбують батьків, можна дізнатись через опитування. Підібрати літературу можна, залучивши психолога та бібліотекаря.

Після прочитання батьки разом з учителем обговорюють книгу та зачитують найцікавіші моменти. Це дає можливість не тільки слухати педагогів, а й самим вивчати літературу на тему виховання та підходу до дітей. Читання допомагають батькам ознайомитись із традиціями виховання дітей в інших родинах, переглянути ставлення до дитини.
Орієнтовні теми: - Як формувати та розвивати вольові зусилля дитини? Література: У. Джемс "Психологія в бесідах з вчителями" - Як навчити дитину бути самостійною? Література: М. Коляда "Шпаргалка для батьків", Д. Літкотт-Гаймс "Як виховати дорослого" - Як зацікавити дітей мистецтвом? Література: Барб-Ґалль Франсуаза "Як розмовляти з дітьми про мистецтво" - Як досягти гармонії у спілкування з дитиною? Література: Д. Сігел, Тіна Брайсон "Досить істерик! Комплексний підхід до гармонійного виховання дитини" - Як стати "супербатьками"? Література: Е. Райшер "Супербатьки. 75 успішних стратегій виховання" - Як знайти "ключ" до своєї дитини? Література: Мері Шіді Курсінка "Виховання надзвичайної дитини"
БАТЬКІВСЬКІ ДОРУЧЕННЯ

Сенс цієї взаємодії полягає в тому, щоб дати доручення дитині, яка передала б його батькам. Один із героїв наших текстів, директор київської Середньої загальноосвітньої школи №45 Олександр Пошелюжний, розповідав про приклад такого методу, що вже практикують у цій школі.

До прикладу, учень каже вдома: "Ми беремо участь у проекті "Люби книгу", треба прочитати оповідання або казочку. А ще - принести улюблену книгу для бібліотеки". Тоді мама приходить на збори із книжкою. Тобто відбувається взаємодія через дитину до батьків, а від батьків - до вчителів. Можна також запропонувати батькам та дитині приготувати разом печиво чи намалювати малюнок для виставки.

Додаткова ідея: наприкінці зборів у 45-ій школі батьки написали дітям побажання, які потім клеїли на велике серце. З одного боку було "я тобі бажаю", а з іншого - "за що я тебе люблю". Протягом року цей плакат висів у класі. За словами вчительки, діти постійно до нього підходили: хтось гладив ці побажання, хтось перечитував.

БАТЬКІВСЬКІ КОНСУЛЬТАЦІЇ

Тут можуть брати участь не тільки вчитель та батьки, а і психолог та соціальний педагог. Під час таких консультацій батьки можуть поділитись проблемами, з якими стикаються у вихованні дитини, знайти однодумців та вислухати поради експерта.
Орієнтовні теми:

Дитяча агресивність та її причини.

Самостійність дитини під час виконання домашніх завдань. Де межа?

Фантазування та дитяча брехня. Думки фахівців.

Дитячий егоїзм. Як його подолати?

Причини самотності дитини.

МАЙСТЕР-КЛАСИ

Учитель може запропонувати батькам поділитись з іншими тим, що вони вміють. Наприклад, хтось вміє робити витинанки, хтось (лікар або людина, яка пройшла відповідний тренінг) може розповісти про надання першої допомоги, хтось - продемонструвати, як виготовляти ляльок-мотанок, а хтось - поділитись цікавими рецептами приготування випічки.

Під час співпраці батьки пізнають одне одного, а вчитель тим часом може задавати теми розмови (якщо це технічна робота), які не стосуються майстер-класу.

Нагадуємо, що вчитель може вкладати власний зміст у форму роботи, яку обирає.
Матеріал підготовлено за допомогою методички, розробленої викладачами кафедри теорії та методики початкової освіти Київського міського педагогічного університету ім. Б.Д. Грінченка. Марія Марковська, "Нова українська школа" Цей матеріал представлений ГО "Смарт освіта" в рамках проекту "Програма сприяння громадській активності "Долучайся!", що фінансується Агентством США з міжнародного розвитку (USAID) та здійснюється Pact в Україні. Зміст матеріалу є винятковою відповідальністю Pact та його партнерiв i не обов'язково відображає погляди Агентства США з міжнародного розвитку (USAID) або уряду США. Титульне фото: автор - Rawpixel, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
5 ідей, як зробити батьківські збори цікавими | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Які батьківські збори вам сподобаються більше? Коли батьки приходять на визначену зарання годину, сідають за парти і протягом 40-ка хвилин слухають про успіхи та невдачі своїх дітей? Чи, можливо, вам імпонують батьківські збори, де вчителі разом з батьками п'ють чай, грають в ігри, спілкуються із психологом чи даютьмайстер-класи?

# data[].attributes.attachment_caption
Батьківські збори. Мета, якість, підготовка

# data[].attributes.attachment_link.title
Батьківські збори. Мета, якість, підготовка

# data[].attributes.attachment_caption
Перегляд ВПЛИВ ТРУДОВОЇ МІГРАЦІЇ БАТЬКІВ НА МОТИВАЦІЮ ДО НАВЧАННЯ ПЕРШОКЛАСНИКІВ

# data[].attributes.headline
Наукова стаття

# data[].attributes.subject
Наукова стаття

# data[].attributes.attachment_link.title
Перегляд ВПЛИВ ТРУДОВОЇ МІГРАЦІЇ БАТЬКІВ НА МОТИВАЦІЮ ДО НАВЧАННЯ ПЕРШОКЛАСНИКІВ

# data[].attributes.attachment_link.description
Повернутися до подробиць статті ВПЛИВ ТРУДОВОЇ МІГРАЦІЇ БАТЬКІВ НА МОТИВАЦІЮ ДО НАВЧАННЯ ПЕРШОКЛАСНИКІВ Завантажити Завантажити PDF

# data[].attributes.attachment_caption
Батогом чи пряником: як заохотити дитину до навчання

# data[].attributes.headline
Батогом чи пряником:як заохотити дитину до навчання

# data[].attributes.subject
Батогом чи пряником:як заохотити дитину до навчання

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Батогом чи пряником: як заохотити дитину до навчання

# data[].attributes.attachment_caption
ВЗАЄМОДІЯ ВЧИТЕЛІВ ТА БАТЬКІВ ЯК ПРОЦЕС ФОРМУВАННЯ В УЧНІВ ГОТОВНОСТІ ДО САМОРЕАЛІЗАЦІЇ – Науково-практична конференція

# data[].attributes.headline
Наукова стаття

# data[].attributes.subject
Наукова стаття

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Адамович сказав:

# data[].attributes.attachment_link.title
ВЗАЄМОДІЯ ВЧИТЕЛІВ ТА БАТЬКІВ ЯК ПРОЦЕС ФОРМУВАННЯ В УЧНІВ ГОТОВНОСТІ ДО САМОРЕАЛІЗАЦІЇ – Науково-практична конференція

# data[].attributes.attachment_link.description
Добровольська Н.М.

# data[].attributes.headline
Наукова стаття самооцінка у молод.школярів

# data[].attributes.subject
Наукова стаття самооцінка у молод.школярів

# data[].attributes.attachment_caption
Як повернути цікавість дітей до навчання – психолог Анна Кушнерук

# data[].attributes.headline
Як повернути цікавість дітей до навчання - психолог Анна Кушнерук

# data[].attributes.subject
Як повернути цікавість дітей до навчання - психолог Анна Кушнерук

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Як повернути цікавість дітей до навчання – психолог Анна Кушнерук

# data[].attributes.headline
самооцінка відео

# data[].attributes.subject
самооцінка відео

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталия Холоденко. Психолог.

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП-методов для повышения самооценки!

# data[].attributes.headline
Поради  для батьків відео 

# data[].attributes.subject
Поради  для батьків відео 

# data[].attributes.attachment_link.title
Как повысить самооценку ребёнка: 4 Совета для родителей | Family is...

# data[].attributes.headline
Фрази для підвищення самооцінки дитини

# data[].attributes.subject
Фрази для підвищення самооцінки дитини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
З позитивною самооцінкою ваша дитина розквітне. У часи, коли садочок дорівнює першому класу, діти змушені розвивати академічні навички у ранньому віці. Проте, всі інтелектуальні здобутки світу мають невелику цінність без впевненості у собі. Ось чому батькам варто поставити за пріоритет побудову здорової самооцінки дитини і впевненості у своїх силах перш за все.
Ось 25 фраз, які ви можете вживати, щоб підняти впевненість і самооцінку ваших дітей:

1. "Ти здатний!"
Слова батьків стають внутрішнім голосом дітей.
Діти дуже багато на що здатні - тож нехай ваші слова допоможуть їм у це повірити.
Уникайте: "Ти можеш поранитись/наробити собі біди" чи "Не провалися". Скажіть: "Я боюсь, що ти поранишся".

2. "Це було сміливо"
Так ми даємо дітям знати, що помітили їхню сміливість. Коли ми це помічаємо - вони теж це усвідомлюють.

3. "Ти усе зможеш!"
Ви знаєте, що у дітей є навички й уміння у певній сфері/сферах, тому ваша впевненість додасть їм сил.

4. "Я вірю в тебе"
Як батьки ви вірите у здібності своїх дітей. Коли ви відкрито кажете, що вірите в дитину, ви надихаєте її.

5. "Ти можеш робити важкі завдання"
Кажіть це, коли якісь перешкоди здаються дитині нездоланними.
Ця фраза донесе те, що їм потрібно почути - усвідомлення, що це важке завдання і що навіть його вони зможуть виконати.

6. "Я люблю тебе незалежно від результату"
Дітям потрібно чути слова, які підтверджують безумовну любов. Це запевняє їх, що в них є наша любов незалежно від результату.

7. "Нумо спробуємо зробити це разом"
Іноді ми усі потребуємо руку допомоги, так що переконайтесь, що вони знають - ви поруч, якщо їм потрібно.

8. "Як ти це робиш?"
Запитуйте. Коли бачите, що дитина робить щось складне, кажіть: "Як ти зробила це? Як ти можеш повторити це ще раз?"

9. "Це звучить суперово! Можеш розказати більше?"
Зробіть ще один крок, більший ніж просто визнання зусиль, - попросіть дитину докладно пояснити. Ви почуєте гордість в її голосі.

10. "Як я можу допомогти?"
Коли дитина зайшла у глухий кут, не бійтеся запропонувати їй свою підтримку. Хай вона знає, що може скористатись вашою допомогою будь-коли.

11. "Зроби якнайкраще, як тільки можеш"
Ми ніколи не зможемо виграти усе, зробити усе чи бути усюди. Але ми можемо зробити свою справу якнайкраще. Тож навчімо цього своїх дітей.

12. "Я знаю, це складно, але я бачив/-ла, як ти робив/-ла це раніше"
Надавайте їм свідчення їхньої успішності. Це вселить в них впевненість, що вони зможуть знову це повторити.

13. "З тебе досить"
Яким би не був результат - вони мають знати, що цього достатньо і вони можуть зупинитися просто зараз.

14. "Я пишаюся тобою"
Скільки б разів ви не казали це, ніколи не буває занадто багато.

15. "Навіть коли ми засмучені, все одно любимо одне одного"
Розгубленість, злість чи безнадія - нормальні людські емоції. І попри ці почуття ми все одно залишаємось на боці дітей та любимо їх просто так.

16. "Цікаво, що станеться, якщо..."
Спробуйте викликати цікавість і новий спосіб мислення, ставлячи це питання.

17. "Ти знаєш, що означає слово "хоробрий"?"
Діти люблять вчити нові слова. Розкажіть їм, що таке хоробрість, стійкість, наполегливість, щоб допомогти їм стати такими.

18. "Хочеш послухати історію?"
Діліться з дітьми своєю історією. Розповідайте про часи, коли ви долали перешкоди, досягали цілей і нових вершин.

19. "Хочеш спробувати щось незвичайне?"
Кидайте виклик дітям у речах, які, на їхню думку, їм не під силу, хай би яким божевільним це не здавалось. Вони можуть здивувати і вас, і себе.

20. "Іноді нові речі можуть лякати, але вони можуть і захоплювати"
Діти схильні чіплятися за людей і середовища, які їм знайомі. Але якщо ми підкреслюємо, яким захопливим і радісним може бути новий досвід, ми заохочуємо в дітях сміливість вийти із зони комфорту.

21. "Я знаю, що ти зробив/-ла усе, що міг/могла. Я пишаюся твоїми зусиллями"
Коли ми бачимо, як діти наполегливо працюють, ми маємо визнати ці старання. Зрештою, життя - це подорож, а не місце призначення.

22. "Схоже, тобі це цікаво. Дізнаймося більше"
Заохочуйте цікавість і допитливість у дітей будь-якого віку. У результаті вони будуть впевнено шукати нову інформацію і новий досвід.

23. "Іноді ми помиляємось і саме так - навчаємось"
Коли ми виховуємо дітей, не соромлячи за помилки, ми допомагаємо їм сприймати свої помилки як уроки.

24. "Який виклик ти поставиш собі сьогодні?"
Заведіть розмову про зростання, зміни й усвідомлення ризиків. З кожним викликом і його подоланням самооцінка дитини зростатиме.

25. "Повторюй за мною: "Я можу це зробити"
Позитивні твердження мають велику силу. Вони можуть переформатувати мозок.
Коли ми вчимо дітей використовувати позитивні твердження змалечку, вони матимуть з них користь, коли виростуть.

Джерело: HuffPost
Переклад: Дарія Байрак, "Надія і житло для дітей".

# data[].attributes.attachment_link.title
25 фраз, щоб підняти самооцінку дитини і додати їй впевненості

# data[].attributes.attachment_link.description
У часи, коли садочок дорівнює першому класу, діти змушені розвивати академічні навички у ранньому віці. Проте, всі інтелектуальні здобутки світу мають невелику цінність без впевненості у собі. Ось чому батькам варто поставити за пріоритет побудову здорової самооцінки дитини і впевненості у своїх сил

# data[].attributes.attachment_caption
Як допомогти дітям подолати тривожність? Марина Шопіна

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Інститут післядипломної освіти

# data[].attributes.attachment_link.title
Як допомогти дітям подолати тривожність? Марина Шопіна

# data[].attributes.attachment_caption
Чинадіївська гімназія

# data[].attributes.headline
Кулеш_Стаття

# data[].attributes.subject
Кулеш_Стаття

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тривожність та страхи дитини є досить частим явищем, яке турбує батьків і стає причиною звернення до психолога. Тривога є негативним емоційним переживанням, що характеризується очікуванням невизначеної небезпеки, дифузними, недиференційованими побоюваннями. Страх - негативна емоційна реакція на конкретне (реальне чи уявне) джерело небезпеки. Обидва емоційні переживання певною мірою є корисні - допомагають людині бути розважливою, обережною, однак якщо вони захоплюють емоційну сферу надмірно, можуть стати паралізаторами життя, перешкоджаючи активності, пізнанню нового, самоутвердженню, ефективній взаємодії з оточуючим світом.

У дитини, яка часто переживає страх та тривогу, найімовірніше, тривожність є особистісною рисою. Вона проявляється у стабільному стані очікування та готовності до виникнення небезпеки, суб'єктивному переживанні необхідності її долати іноді навіть у тих випадках, коли події об'єктивно не є загрозливими.

Систематичне переживання емоцій страху, тривоги та розвиток особистісної тривожності можуть привести до стійких психоемоційних розладів, виникнення комплексів, поведінкових розладів, комунікативних проблем, загальної дезадаптації та порушень особистісного розвитку.

Особливо важко бути носієм особистісної тривожності в дитячому віці через недостатню розвиненість компенсаторних механізмів психіки, невміння розвантажуватись, знаходити ефективні способи подолання внутрішнього дискомфорту. В результаті особистісна тривожність, яка досягає високої міри вияву, може стати внутрішньою перешкодою для засвоєння дитиною нового досвіду, включення у нові види діяльності, спілкування з однолітками та дорослими, розвитку її автономії, життєвої активності, самореалізації.

Сьогодні збільшилася кількість тривожних дітей, що відрізняються підвищеним занепокоєнням, непевністю, емоційною нестійкістю. Тривога дезорганізовує не тільки навчальну діяльність, вона починає руйнувати особистісні структури.

Своєчасне, системне та якісне надання психологічної допомоги тривожній дитині забезпечить відновлення її психологічного благополуччя, можливість повноцінного життя. Це вимагає з'ясування природи тривожності, чинників її виникнення, адекватного діагностування, ефективної корекції та профілактики.

Шкільна тривожність - це побоювання "бути не тим", страх зробити помилку, отримати погану оцінку, конфліктувати з однолітками. Це повна неспроможність відповісти біля дошки добре вивчений урок, провали на контрольних за доброго виконання аналогічних завдань у домашній роботі. У ситуації обстеження, особливо у завданнях, які не нагадують шкільні, дитина успішна, адекватна. Окремі показники тривоги проявляються слабко; за будь-якого наближення до шкільної тематики вони різко зростають. Шкільна тривожність позбавляє дитину психологічного комфорту та є основною причиною хронічної неуспішності.

Постійні побоювання помилитися відвертають увагу дитини від змісту завдань і призводять до того, що вона фіксується на дрібницях. Побоювання зробити помилку змушує дитину багаторазово перевіряти свою роботу, що спричиняє додаткове марнування часу та сил, але з багатьох випадках не допомагає знайти та виправити помилку. Неуспіх породжує тривогу, яка дезорганізує діяльність дитини, сприяє закріпленню невдач, відтак неуспішність дитини стає "хронічною". Чим відповідальнішу роботу виконує дитина, тим більше вона тривожиться.

Синдром шкільної тривожності характеризується високим ступенем соціалізованості і конформності дитини. Такі діти слухняні, намагаються не привертати до себе уваги оточуючих, зразково поводяться, намагаються точно виконувати вимоги дорослих, не порушують дисципліну. Вони шукають заохочення, схвалення дорослих у всіх справах. Однак їх зразковість, дисциплінованість мають захисний характер: дитина робить усе, щоб запобігти невдачі.

Тривожність у дітей молодшого шкільного віку може бути детермінована рядом причин, факторів, умов, серед яких недостатня готовність дитини до школи, підвищені очікування батьків, сімейні конфлікти або неправильний стиль виховання, затримка психічного розвитку. Незалежно від вихідної причини розвиток за типом шкільної тривожності протікає приблизно однаково. В усіх випадках спостерігаються низькі досягнення у навчанні, деструктивна тривожність, невпевненість у собі та низька оцінка дитини оточуючими. Тривалий стан тривоги спричинює неврози.
Рекомендації батькам тривожних дітей

Приймайте дитину такою, якою вона є, одночасно даючи їй можливість змінитися. Зрозумійте та прийміть тривогу дитини, вона має на неї право.

Не порівнюйте дитину з іншими дітьми і не акцентуйте увагу на невдачах. Навпаки, намагайтесь помічати найменші успіхи дитини і хвалити за них. Ваше основне завдання - вірити в дитину так сильно і переконливо, щоб вона повірила вам.

Не знецінюйте, не насміхайтесь та не заперечуйте існування причин для тривоги. Допомогти дитині в подоланні тривоги - означає створити умови, в яких їй буде не так страшно. Дитина тонко відчуває стан батьків та якість їхніх стосунків. Створіть у сім'ї атмосферу стабільності, спокою, доброзичливості.

Якщо дитина боїться засинати в темноті, нехай засинає при світлі. Якщо боїться запитати дорогу у перехожих, запитайте разом з нею. Таким чином ви покажете їй, як можна вирішувати тривожні для неї ситуації.

Робіть разом з дитиною, але не замість неї.

Можна розповісти про свою тривогу, але краще у минулому часі. Ви продемонструєте, що тривогу може відчувати кожен, але і справитись з нею не є складно. Ось у вас вона теж була і минула.

Готуйте дитину до змін, розповідайте, що її очікує. При цьому зосередьте увагу на позитивних сторонах майбутніх змін. Не підганяйте дитину, дайте їй час звикнути до нового, познайомитись, призвичаїтись до нової ситуації. Дитина заспокоїться зразу після того, як переконається, що їй нічого не загрожує.

Попередньо програйте з дитиною ситуацію, яка викликає в неї страх. Детально проаналізуйте її, виокремить найважчі моменти, добре продумайте і програйте поведінку дитини.

Поясніть дитині, що собою являє те, чого вона боїться, як цей об'єкт побудований.

Відповідальність не є джерелом тривоги, вона є знанням меж своїх можливостей.

Якщо не вдається розговорити дитину, але ви здогадуєтесь, що її щось пригнічує, пограйтесь з нею. Запитайте, чого бояться солдатики чи ляльки? А як їм допомогти подолати страх?

Уникайте надмірної вимогливості. Строгість до замкнутих сором'язливих, тривожних дітей дає абсолютно протилежний результат. Адже такі діти і без вашої допомога вимогливі до себе. Дитина має відчувати, що її цінують незалежно від поведінки та успіхів.

Ставте перед дитиною посильні для її віку і можливостей завдання.

Уникайте надмірної опіки, але і не залишайте дитину наодинці і труднощами. Спробуйте знайти ту міру свободи, яка, з одного боку, дасть дитині відчуття комфорту, а з другого - можливість самостійно приймати рішення та розвивати свої таланти.

Будьте оптимістичні. Слідкуйте за виразом свого обличчя. Частіше посміхайтесь. Переконуйте дитину, що все буде добре.

Намагайтесь у будь-якій ситуації знайти плюси за принципом "все, що робиться - все на добро". Наприклад, помилки в контрольній - це безцінний досвід, ти зрозумів, що саме тобі треба повторити, і більше їх не зробиш.

Насичуйте життя дитини позитивними емоціями: смійтесь, грайтесь разом з нею, частіше обнімайте дитину, дайте відчуті м безпеки. Мамина ласка і підтримка для дитини переконливіші, ніж слова "тут немає нічого страшного", "будь сміливіший".

Тривожні діти надзвичайно чутливі до плодів своєї діяльності. Одночасно їм дуже важко самостійно оцінити свою працю, вони не можуть самостійно вирішити, чи правильно вони зробили і очікують оцінки дорослого. Негативні оцінки значимих дорогих їй осіб, мають сильну травмуючу дію на раниму психіку таких дітей.

Частіше хваліть дитину, але так, щоб вона знала, за що.

Звертайтесь до дитини на ім'я.

Уважно і активно слухайте дитину. Продемонструйте дитині, що всі події її життя, всі її переживання важливі і цінні для вас.

Будьте послідовні у вихованні дитини. Не забороняйте сьогодні те, що дозволяли вчора.

Намагайтесь робити якнайменше зауважень. Спробуйте перетворити зауваження на пропозицію допомогти.

Займайте дитину цікавою для неї діяльністю протягом усього часу навіть під час вихідних. Якщо дитина не має що робити, вона може повернутися до своїх страхів.

Не розповідайте дитині страшні історії не тільки на ніч, а і у день. Не читайте газетну кримінальну хроніку. Не дивіться фільми жахів.

Якщо дитина напружена, запропонуйте їй вправу на релаксацію: глибоко вдихнути, посміхнутись, уявити щось приємне.

Будьте терпеливі, так як досягнути миттєвих результатів дуже важко. Якщо нічого не допомагає, необхідно спілкуватися з дитиною так, ніби вона молодша на кілька років.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чинадіївська гімназія

# data[].attributes.attachment_link.description
Тривожність та страхи дитини є досить частим явищем, яке турбує батьків і стає причиною звернення до психолога. Тривога є негативним емоційним переживанням, що характеризується очікуванням невизначеної небезпеки, дифузними, недиференційованими побоюваннями. Страх - негативна емоційна реакція на конкретне (реальне чи уявне) джерело небезпеки.

# data[].attributes.attachment_caption
Курсовая работа: Особистісна тривожність молодших школярів - BestReferat.ru

# data[].attributes.headline
Курсова робота

# data[].attributes.subject
Курсова робота

# data[].attributes.attachment_link.title
Курсовая работа: Особистісна тривожність молодших школярів - BestReferat.ru

# data[].attributes.attachment_link.description
Методологічні і теоретичні проблеми дослідження тривожності особистості. Поняття про тривогу й тривожність. Причини и основні фактори шкільної тривожності. Психолого-педагогічні умови, шляхи і засоби подолання шкільної тривожності молодших школярів.

# data[].attributes.headline
Кулеш_Психологічне дослідження

# data[].attributes.subject
Кулеш_Психологічне дослідження

# data[].attributes.attachment_caption
Булінг у школі. Види булінгу у школі. Відео.

# data[].attributes.headline
Види булінгу

# data[].attributes.subject
Види булінгу

# data[].attributes.attachment_link.title
Булінг у школі. Види булінгу у школі. Відео.

# data[].attributes.attachment_caption
Тема №1. Тревожность. Причины школьной неуспеваемости детей 6-7 лет. Видео-заметки Алены Шишкиной.

# data[].attributes.headline
Кулеш_ причини тривожності

# data[].attributes.subject
Кулеш_ причини тривожності

# data[].attributes.attachment_link.title
Тема №1. Тревожность. Причины школьной неуспеваемости детей 6-7 лет. Видео-заметки Алены Шишкиной.

# data[].attributes.headline
Картинка про булінг молодших школярів 

# data[].attributes.subject
Картинка про булінг молодших школярів 