# data[].attributes.headline
Електронний підручник

# data[].attributes.subject
Електронний підручник

# data[].attributes.body
для 9-10 класів https://pidruchnyk.com.ua/1012-mystectvo-gaydamaka-9-klas.html

# data[].attributes.headline
Просвітництво: література

# data[].attributes.subject
Просвітництво: література

# data[].attributes.body
Урок 2

# data[].attributes.headline
Просвітителі. Дідро

# data[].attributes.subject
Просвітителі. Дідро

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Дени Дидро. Повеса, ставший отцом первой энциклопедии. (рус.) Исторические личности

# data[].attributes.headline
Версаль - колиска французького класицизму. Французький регулярний парк

# data[].attributes.subject
Версаль - колиска французького класицизму. Французький регулярний парк

# data[].attributes.body
Урок 4

# data[].attributes.headline
Класицизм Англії

# data[].attributes.subject
Класицизм Англії

# data[].attributes.body
Урок 5

# data[].attributes.headline
Італійські риси класицизму

# data[].attributes.subject
Італійські риси класицизму

# data[].attributes.body
Урок 6

# data[].attributes.headline
Російський класицизм: архітектура

# data[].attributes.subject
Російський класицизм: архітектура

# data[].attributes.body
Урок 7 (І ч)

# data[].attributes.headline
Живопис: Карл Брюллов

# data[].attributes.subject
Живопис: Карл Брюллов

# data[].attributes.body
Урок 7 (ІІ ч)

# data[].attributes.headline
Віденська класична школа

# data[].attributes.subject
Віденська класична школа

# data[].attributes.body
Урок 8

# data[].attributes.headline
Віденська класична школа

# data[].attributes.subject
Віденська класична школа

# data[].attributes.body
Й.Гайдн. Прощальна симфонія №45 (Фінал)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Михаил Штыров

# data[].attributes.attachment_link.title
Гайдн  Прощальная симфония  Финал

# data[].attributes.headline
Віденська класична школа

# data[].attributes.subject
Віденська класична школа

# data[].attributes.body
В.А.Моцарт. Симфонія №40 (І ч.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Моцарт Симфония 40

# data[].attributes.headline
Віденська класична школа

# data[].attributes.subject
Віденська класична школа

# data[].attributes.body
В.А.Моцарт. Каватіна Фігаро з опери "Весілля Фігаро"

# data[].attributes.attachment_link.title
ария фигаро мальчик резвый

# data[].attributes.headline
Віденська класична школа

# data[].attributes.subject
Віденська класична школа

# data[].attributes.body
Л. ван Бетховен. Симфонія №5 (І ч.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Ludwig Van Beethoven - symphony № 5 / Людвиг Ван Бетховен - 5-я симфония

# data[].attributes.headline
Доба Просвітництва

# data[].attributes.subject
Доба Просвітництва

# data[].attributes.body
Перевірочна робота 1

# data[].attributes.attachment_link.title
9 кл - 1 Просвітництво та класицизм

# data[].attributes.attachment_link.description
Перевірочна робота

# data[].attributes.headline
Класичні риси української архітектури - І

# data[].attributes.subject
Класичні риси української архітектури - І

# data[].attributes.body
Урок 9

# data[].attributes.headline
Класичні риси української архітектури - ІІ

# data[].attributes.subject
Класичні риси української архітектури - ІІ

# data[].attributes.body
Урок 10

# data[].attributes.headline
Класичні риси української скульптури

# data[].attributes.subject
Класичні риси української скульптури

# data[].attributes.body
Урок 11

# data[].attributes.headline
Живопис від парсуни до портрета

# data[].attributes.subject
Живопис від парсуни до портрета

# data[].attributes.body
Урок 12

# data[].attributes.headline
Хоровий концерт. Кант

# data[].attributes.subject
Хоровий концерт. Кант

# data[].attributes.body
Уроки 13-14

# data[].attributes.headline
А.Ведель Многії літа

# data[].attributes.subject
А.Ведель Многії літа

# data[].attributes.body
Урок 13

# data[].attributes.attachment_link.title
Артем Ведель Многії літа

# data[].attributes.headline
Д.Бортнянський. Концерт 15

# data[].attributes.subject
Д.Бортнянський. Концерт 15

# data[].attributes.body
Урок 13

# data[].attributes.attachment_link.title
ПРИИДИТЕ ВОСПОИМ Д. Бортнянский №15 / D. BORTNYANSKY concerto No. 15

# data[].attributes.headline
Г.Сковорода. Кант "Всякому городу нрав і права"

# data[].attributes.subject
Г.Сковорода. Кант "Всякому городу нрав і права"

# data[].attributes.body
Урок 14

# data[].attributes.attachment_link.title
,Григорій Савич Сковорода ,Всякому городу нрав і права''' (Наталка Полтавка)

# data[].attributes.headline
Українська худ. культура доби Просвітництва

# data[].attributes.subject
Українська худ. культура доби Просвітництва

# data[].attributes.body
Тест-контроль

# data[].attributes.attachment_link.title
9 кл - 2 Класичні риси української культури

# data[].attributes.headline
Контрасти романтизму та реалізму

# data[].attributes.subject
Контрасти романтизму та реалізму

# data[].attributes.body
Урок 17

# data[].attributes.headline
Романтичний живопис Західної Європи

# data[].attributes.subject
Романтичний живопис Західної Європи

# data[].attributes.body
Урок 18

# data[].attributes.headline
Романтизм у музиці -1

# data[].attributes.subject
Романтизм у музиці -1

# data[].attributes.body
Урок 19

# data[].attributes.headline
Романтизм у музиці 2

# data[].attributes.subject
Романтизм у музиці 2

# data[].attributes.body
Урок 20

# data[].attributes.body
урок 21 - Образотворче мистецтво Франції, Іспанії

# data[].attributes.body
Урок 22 - Художники-передвижники

# data[].attributes.headline
Спадщина Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
Спадщина Т.Шевченка

# data[].attributes.body
Урок 23

# data[].attributes.headline
Реалізм: театр

# data[].attributes.subject
Реалізм: театр

# data[].attributes.body
Урок 25 - М.Щепкін

# data[].attributes.attachment_link.title
М.Щепкін. (Гемська Юля).pptx

# data[].attributes.headline
Реалізм: театр

# data[].attributes.subject
Реалізм: театр

# data[].attributes.body
Урок 25 - М.Заньковецька

# data[].attributes.attachment_link.title
зірка українського театру М.Заньковецька (Бабич Тетяна).pptx

# data[].attributes.headline
Контрасти романтизму та реалізму

# data[].attributes.subject
Контрасти романтизму та реалізму

# data[].attributes.body
Контрольний тест

# data[].attributes.attachment_link.title
9 клас. Контрасти романтизму та реалізму

# data[].attributes.attachment_link.description
Контрольний тест

# data[].attributes.headline
Імпресіонізм

# data[].attributes.subject
Імпресіонізм

# data[].attributes.body
урок 27-Новий погляд митця на світ

# data[].attributes.attachment_link.title
ІМПРЕСІОНІЗМ: КРАСА МИТІ, ЩО ВИСЛИЗА...

# data[].attributes.attachment_link.description
В історії мистецтва багато усіляких "-ізмів". Як в них не заплутатися і виділити найосновніші? Сьогодні розглянемо один із них...

# data[].attributes.headline
Імпресіонізм: музика

# data[].attributes.subject
Імпресіонізм: музика

# data[].attributes.body
урок 28

# data[].attributes.attachment_link.title
ІМПРЕСІОНІЗМ: МУЗИКА

# data[].attributes.attachment_link.description
У цей час в культурному житті Парижа настає переосмислення академічного мистецтва. З'являється потреба в змінах, що призводить до виникнення нового руху.

# data[].attributes.headline
Імпресіонізм

# data[].attributes.subject
Імпресіонізм

# data[].attributes.body
Галерея: Е.Мане

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Едуард Мане

Едуард Мане "Бар у Фолі Бержер" (1881-82, Галерея інституту Варбурга й Курто, Лондон)

Французький живописець і графік, один з яскравих художників, які поклали початок імпресіонізму. Новаторський живопис Едуарда Мане піддавався лютим нападкам критики, яка вважала художника бунтарем у мистецтві.

Французький живописець і графік, один з яскравих художників, які поклали початок імпресіонізму. Новаторський живопис Едуарда Мане (23.01.1832 - 30.04.1883) піддавався лютим нападкам критики, яка вважала художника бунтарем у мистецтві.

У лоні сім'ї

Едуард Мане народився 23 січня 1832 року в Парижі. Едуард був сином Огюста Мане, чиновника Міністерства юстиції, і Ежені-Дезіре Фурньє, дочки дипломата й хрещениці маршала Бернадотта. Виходець зі знатної буржуазії, вишуканої, освіченої, але консервативної, він недбало вчився й, при всій повазі до батьків, запекло пручався бажанням батька, який ладив йому кар'єру юриста. В 1839 році Едуард Мане був відданий у пансіон абата Пуалу, а в 1844-48 роках учився в коледжі Роллен. Там, він подружився з Антоненом Прустом. Едуард Мане приваблював однолітків своєю простотою й відкритою манерою. Його захищав директор коледжу месьє Дефоконпре - перекладач Вальтера Скотта, особисто пов'язаний із родиною Мане й особливо з полковником Фурньє. Полковник Фурньє (брат Ежені-Дезіре) був людиною освіченою, відчував живу пристрасть до всього, пов'язаного з мистецтвом. Для нього не було більшого задоволення, ніж повести А.Пруста й свого племінника в неділю до Лувра. Він радісно спостерігав, як під час цих екскурсій Едуард із олівцем і альбомом у руках намагався передати свої враження то від картин старих майстрів, то від природи. Одного разу він спробував поговорити про це з батьком Едуарда: порадив своєму шуринові дозволити сину відвідувати факультативний курс малюнка. Однак Огюст Мане досить погано зустрів цю пораду. У нього було три сини: Едуард, Гюстав і Ежен, і він очікував, що всі троє підуть сімейною традицією й будуть готуватися до громадянської кар'єри.

Усупереч бажанню батька, юний Едуард вступив у морську школу. Художнє кредо Мане сформувалося в основному під впливом розчарування, викликаного поразкою буржуазної революції 1848 року. Під безпосереднім враженням від цієї події сімнадцятирічний парижанин із буржуазної родини втік із дому й найнявся матросом на вітрильне судно. Так він відправляється в похід на кораблі в Ріо-де-Жанейро.

Початок творчості

Зрештою, перемогла пристрасть Мане до мистецтва. Протягом шести років (1850-1856) він відвідував у Парижі майстерню відомого в той час історичного живописця Тома Кутюра. Кутюр, відомий метр салонного й академічного мистецтва, прославився картиною "Римляни епохи занепаду" (1847, Лувр). З майстром у молодого художника незабаром зложилися досить напружені відносини. Важко було знайти щось більш протилежне, ніж прагнення Мане до живого й сучасного мистецтва й академічний, мертвонароджений "історизм" Кутюра. Проте в майстерні Кутюра, який вимагав від своїх учнів вивчення старих майстрів, Мане прилучився до класичної спадщини, ретельно відвідував Лувр. На відміну від багатьох своїх сучасників-новаторів, художник надовго не затримувалися в майстернях професорів. Мане провів у Кутюра шість років, засвоюючи навички чіткого малюнку й закони композиційної побудови.

Після відходу від майстра Мане робить турне по музеях Голландії, Італії, Німеччині й Австрії. Об'єкти його поклоніння - Тиціан і Тінторетто, Рембрандт і Хальс, Пуссен, Делакруа й Енгр, а з великих іспанців - Веласкес і Гойя.

Знищивши роботи, виконані в майстерні Кутюра, Едуард вирішує почати працювати самостійно, виставляється в паризькому Салоні. Перший значний добуток картина "Аматор абсенту" (1858-59, Ну Карлсберг, Гліптотека, Копенгаген). У традиціях старих майстрів виконаний і "Портрет батьків" (1860, приватне зібрання, Париж), виконаний як жанрова картина.

Хоча Мане вперше потрапив в Іспанію тільки в 1865 році, вся його рання творчість проходить як би під знаком іспанського живопису. На початку 60-их років художник часом близько "переказує" у своїх творах роботи іспанських майстрів, а під час гастролей у Парижі мадридської балетної трупи (1862) пише серію картин із живих іспанських моделей ("Лола з Валенсії", "Гітарист", "Іспанський балет").

Сюзанна

Біляве волосся, молочні кольори обличчя, пухкі щічки, порцелянові очі, крихітні ручки, які моторно пурхають по клавішах фортепіано, - такою була Сюзанна Ленхоф у свої двадцять років. Прекрасна піаністка, дочка органіста із Залт-Бомме, невеликого містечка, розташованого на шляху з Буа-ле-Дюк в Утрехт, ця юна голландка жила уроками музики. Вона приходила вчити Мане і його брата Ежена грі на фортепіано. Хлопці з майстерні Кутюра із властивими молодості марнославством і безсоромністю не бачили нічого соромного в тому, щоб розповідати про свої любовні пригоди. Мане помовчував. Він ні словом не згадав про свій роман із Сюзанною. Їхні відносини оточені таємницею.

Незабаром Сюзанна завагітніла, але Едуард не поспішає з нею оженитися. Мане відомо, що батько засудить цей шлюб: суддя ніколи не дасть згоди на те, щоб його невісткою була вчителька музики, до того ж без гроша в кишені. Боротися, піти на рішучий крок, виступити проти батька, постаратися вирвати в нього згоду всупереч усім перешкодам? На жаль! Нехай Мане здатний на всякі зухвалі витівки, але така сміливість не в його характері. А що, якщо батько заборонить зустрічатися із Сюзанною, позбавить його коштів, змусить виїхати з Парижа? Адже Сюзанна існувала тільки на свої уроки музики, а тепер довелося їх перервати.

Мане воліє лавірувати. Восени він сповідається матері. Мадам Мане так любить цього дорослого хлопчика, легковажного у свої двадцять років, і вірить у нього, що радить вигадати час і поки промовчати. А зараз вони будуть тайкома допомагати дівчині.

Сповіщена про вагітність дочки мати Сюзанни приїжджає в Париж із Голландії. У першу чергу треба дотриматися пристойностей - подбати про репутацію. Про це печуться всіляко. Дитина - хлопчик - з'явився на світ 29 січня 1852 року. Мане обмежується тим, що дає йому своє ім'я; на місці батька фігурує мнимий Коелла - в акті громадянського стану дитину називають "Коелла, Леон-Едуард".

Сюзанна визнала своє материнство тільки в мерії, але поширювати будуть версію іншу. Надалі про дитину будуть говорити не як про сина Сюзанни, але як про її брата, останню дитину мадам Ленхоф, що має чотирьох дітей, з яких двоє - Фердинанд десяти років і Рудольф - семи - зараз маленькі. Відтепер Леон-Едуард Коелла стане для всіх Леоном-Едуардом Ленхофом.

Тільки після смерті батька Едуард в 1860 році поселяється разом із Сюзанною Ленхоф у кварталі Батіньоль. А в жовтні 1863 року, нарешті, з нею обвінчається в Залт-Бомме.

Критика картин

Характер живопису Едуарда Мане багато в чому визначається прагненням переступити за існуючі традиції й створити нове, сучасне, яке відбиває навколишній світ мистецтво. Першим кроком на цьому шляху з'явилися дві картини, які пролунали як виклик офіційному мистецтву: "Сніданок" (1863, Музей Д'Орсе, Париж) і "Олімпія" (1863, Музей Д'Орсе, Париж). Картина "Сніданок" за назвою "Купання" була виставлена в скандально відомому Салоні знедолених, де експонувалися твори, не прийняті офіційним журі. Тепер вона зберігається в зібраннях Музею імпресіонізму. Подібна доля картини, яка втілила новаторські художні принципи, не випадкова. Все життя Мане з великою наполегливістю боровся за визнання свого мистецтва й в остаточному результаті переміг. Вивчаючи живопис майстрів минулого, розвиваючи традиції французьких реалістів середини XIX ст., Мане звернувся у своїх добутках до образів сучасників.

Герої "Сніданку"

Відкритий переклик зі старим живописом тільки підкреслював новизну мистецтва Мане. На його картині ми бачимо живих парижан 60-их років ХІХ століття. Публіку й критиків шокували зухвалий реалізм художника, ігнорування ним загальноприйнятих академічних канонів краси, а також звичної сюжетної "закінченості" зображення. Герої Мане зовні роз'єднані, не зв'язані поверхневими сюжетними відносинами, але об'єднані однією психологічною й поетичною атмосферою, перейняті загальним відчуттям таємниці життя. У спрямованому прямо на глядача погляді оголеної жінки (художник написав її зі своєї улюбленої натурниці Вікторини Меран) є й зухвала безпосередність, і глибока мрійність. Ця поезія й глибина образів, що стоїть над часом, зближувала Мане, при всім його новаторстві, з великими майстрами минулого. Вона ж у наступному сторіччі надихне Пікассо на створення варіацій на тему "Сніданку". У стилі картини з'єднані дві характерні для Мане тенденції - прагнення до пленеру й до матеріальної й пластичної мальовничої манери. Якщо пейзаж написаний легкими і як би розмитими фарбами, то фігури й чудовий натюрморт являють собою вишукану гармонію більш згущених і контрастних тонів. Починаючи зі "Сніданку", відкинутого офіційним "Салоном" і виставленого в "Салоні знедолених", почався непримиренний конфлікт Мане з офіційним мистецтвом. Цей конфлікт ще більше загострився після створення в 1863 році знаменитої "Олімпії".

"Олімпія"

Так само як у попередньому полотні, художник "осучаснив" в "Олімпії" традиційні мотиви, але зробив це ще більш епатажним способом. Замість класичної Венери або романтичної одаліски він, за словами одного критика того часу, "зобразив голу жінку на неприбраній постелі й біля неї негритянку з букетом квітів і чорну кішку з вигнутою спиною". Між цими персонажами ще менше прямого зв'язку, ніж між фігурами "Сніданку", але від їхнього сполучення народжується цільний і насичений асоціаціями образ. Як і оголена в "Сніданку", "Олімпія" (моделлю для неї послужила та ж Вікторина Меран) дивиться на нас загадковим поглядом, немов відчуває переможну силу мистецтва Мане. У живописному відношенні "Олімпія" - одна з вершин творчості художника. В її витонченій і сміливій колірній гармонії виявилася найвища мальовнича культура Мане, що увібрала в себе досвід майстрів минулого. Однак французький художник вніс у цей досвід не тільки сучасну енергію й лаконізм, але й щось принципово нове. Він узагальнює форму, зневажає світлотінню й третім виміром, домагається особливої інтенсивності кольорів. У підсумку картина не тільки здобуває закінченість стилю, але при цьому перетворюється, у значній мірі, з ренесансного "вікна у світ" у поетичний "образ світу". У художніх принципах "Олімпії" багато в чому лежали джерела всього наступного європейського мистецтва.

Інші великі добутки Мане 60-их років - "Сніданок у майстерні" (1868) і "Балкон" (1869), які з'явився своєрідним сучасним переосмисленням картини Гойї.

Після написання "Сніданку" і "Олімпії" художник зазнав жорстокої критики з боку публіки й преси, на його захист стала лише невелика група художників, серед яких були Клод Моне, Едгар Дега, Поль Сезанн, а нападки журналістів відбивав один Еміль Золя. На подяку в 1868 році Мане пише портрет письменника (Музей Д'Орсе, Париж), який представляє собою класичний приклад характеристики моделі за допомогою натюрмортних деталей.

Живописець сучасного життя

Однак творчість Мане аж ніяк не вичерпувалася створенням великих програмних композицій. Художника не випадково називали "живописцем сучасного життя".

"Око Мане, - писав Пруст, - було наділене разючою пильністю, Париж не знав фланера, який би витягав стільки спостережень зі своїх прогулянок по місту", Мане писав паризькі вулиці й кафе, перегони в Лоншані, річкові сцени в Аржантеї й марини, оголених жінок "за туалетом", чудові портрети й натюрморти. Саме це прагнення зробити предметом мистецтва навколишню дійсність і згуртувало навколо художника молодих новаторів, за якими незабаром затвердилася назва імпресіоністів. Місцем постійних зустрічей Мане і його друзів стало кафе Гербуа в кварталі Батіньоль, звідси первісна назва групи - "батіньольска". Але хоча Мане багато в чому сприяв зародженню імпресіонізму, він не злився із цим рухом. Його завзяте небажання брати участь у виставках імпресіоністів, поза офіційним Салоном, пояснювалося не тільки аристократичними забобонами, але й більш глибокими причинами - зв'язком із традицією, внутрішньою стійкістю образів, які в Мане здаються, при всій їхній спонтанній життєвості, вихопленими з потоку часу. Проте в 70-ті роки художник зазнав сильний вплив Клода Моне й Огюста Ренуара, це виявилося, зокрема, у його пізніх, неперевершених по мальовничій майстерності жіночих портретах і натюрмортах.

До прикладів "чистого" живопису належить "Флейтист" (1866). В 1860-ті роки створюються "Самогубець" (приватне зібрання), "Пейзаж із катафалком" (Метрополітен-музей), "Христос і ангели" (Метрополітен-музей), "Мертвий тореро" (Національна галерея, Вашингтон) та інші.

В 1867 Мане будує власний павільйон на всесвітній виставці в Парижі.

Імпресіонізм Мане

Імпресіоністи вважали Едуарда Мане своїм ідейним ватажком і попередником. Але його мистецтво набагато ширше й не укладається в рамки одного напрямку, хоча художник завжди підтримував імпресіоністів в основних поглядах на мистецтво, що стосується роботи на пленері (відкритому повітрі) і відображення скороминущого враження від реально існуючого світу. Так званий імпресіонізм Мане більш близький живопису японських майстрів. Він спрощує мотиви, урівноважуючи в них декоративне й реальне, створює узагальнене уявлення: чисте враження, позбавлене непотрібних подробиць, вираження радості відчуття ("На березі моря", 1873, Збори Ж. Дусе, Париж).

В 1874 році, у рік першої виставки імпресіоністів, Мане їде "у малу столицю імпресіонізму" Аржантей, де працюють Клод Моне й Огюст Ренуар. Едуард Мане неодноразово брав участь у спільній роботі з Моне й Ренуаром на берегах Сени, де основним мотивом його картин стає яскраво-синя вода ("У човні", 1874, Метрополітен-музей, Нью-Йорк). Однак Мане не до кінця приймає принципи нового мистецтва, про що свідчить картина "Аржантей" (1874, Музей образотворчих мистецтв, Турне). На ній художник намалював людину на тлі пейзажу, передаючи відчуття свіжості природи її мімікою, жестом і виразними позами.

Найбільш близька до імпресіоністичного сприйняття світу картина "Човен - майстерня Клода Моне" (1874, Нова пінакотека, Мюнхен), у якій, використовуючи додаткові жовті й сині мазки, художник домагається повної ілюзії вібруючого руху води, затіненою човном. Не можна сказати, що ця робота на пленері сильно змінила творчу манеру художника, але вона значно збагатила його мальовничу палітру. Так, він відмовився від використання чистих чорних кольорів, особливо при написанні пейзажів, і замінив його сполученням окремих мазків різних кольорів.

В 1874 році Мане здійснює подорож у Венецію, враження від якого вилилися в серію імпресіоністичних картин, написаних енергійними мазками ("Каналі Гранді у Венеції", 1875, Компанія Провідент Сек'юріті, Сан-Франциско).

У пізній період своєї творчості Едуард відходить від імпресіонізму й вертається до свого колишнього стилю. У середині 1870-их років працює пастеллю, зберігши при цьому власне уявлення про рівновагу між силуетом і об'ємом ("Жінка, що підв'язує панчоха", 1880, Зібрання Нансен, Копенгаген). Робота художника пастеллю сприяла зм'якшенню його мальовничої манери навіть у тих випадках, коли він описував далеко не поетичні образи, навіяні добутками сучасних йому письменників ("Нана", 1877, Кунстхалле, Гамбург; "У папаши Латюїль", 1879, Музей, Турін).

"Бар у Фолі Бержер"

Вершиною творчості Едуарда Мане є його знаменита картина "Бар у Фолі Бержер" (1881-82, Галерея інституту Варбурга й Курто, Лондон), яка являє собою синтез скороминущості, нестабільності, властивий імпресіонізму, і сталості, стабільності й непорушності, властивий класичному напрямку в мистецтві. Чіткий передній план картини протипоставлений задньому - неясному й майже фантастичному дзеркальному відбиттю. Картина "Бар у Фолі Бержер" - справжня фантасмагорія світла й кольору. Пензель Мане передає текучий блиск кришталю, ніжне світіння квітів і мережив, важке шаріння плодів, витончене сполучення лілово-чорного, рожевого, жовтогарячого, жовтого, сріблисто-бузкового - а відбиття й відблиски в дзеркалі надають усьому феєричний характер. Але в центрі - чарівний образ дівчини, у якому Мане, як завжди, змушує нас відчути загадкову глибину людської особистості. За допомогою дзеркального відбиття художник роздвоює образ - уводить його в поточне мимо життя й ставить над часом. У цій подвійності, неповторному сполученні миті й вічного, і полягала одна з головних особливостей усього мистецтва Мане.

Цей твір відбиває улюблені теми художника: натюрморт, портрет, різні світлові ефекти, рух юрби.

Ще в 1877 році в Мане починається атаксія (розлад узгодженості в скороченні різних груп м'язів при довільних рухах). Художник неодноразово лікується в гідротерапевтичній клініці в Бельвю. Однак у 1882 році хвороба різко загострюється. Мане ампутують уражену гангреною ліву ногу. Однак операція не допомогла - 30 квітня 1883 Мане помер.

Офіційне визнання Едуард Мане одержав в 1882 році, коли йому був вручений орден Почесного Легіону - головна нагорода Франції.

# data[].attributes.attachment_link.title
Едуард Мане - Острів знань

# data[].attributes.attachment_link.description
Едуард Мане Едуард Мане "Бар у Фолі Бержер" (1881-82, Галерея інституту Варбурга й Курто, Лондон) Французький живописець і графік, один з яскравих художників, які поклали початок імпресіонізму. Новаторський живопис Едуарда Мане піддавався лютим нападкам критики, яка вважала художника бунтарем у мистецтві. Французький живописець і графік, один з яскравих художників, які поклали початок імпресіонізму.

# data[].attributes.headline
Імпресіонізм

# data[].attributes.subject
Імпресіонізм

# data[].attributes.body
Галерея: К.Піссарро

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видавництво Фабула

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьогодні поговоримо про одного з найвідоміших імпресіоністів ХХ століття, геніального художника Каміля Пісарро. Його персону ми обрали не випадково. Адже в нашій так званій "чорній серії" є чудовий роман відомої американської письменниці Еліс Гоффман "Шлюб протилежносте", який розповідає нам бурхливу історію кохання двох молодих людей наприкінці ХІХ століття. Ці люди, батьки Каміля - Рашиль і Абраам. Але сьогодні мова піде не про них, а про те, чому постать художника Піссаро настільки цікава, що про його батьків варто писати романи.

Тож, до справи.

Життя самого Каміля було не таким романтичним як у його батьків, але й не менш драматичним. Незважаючи на те, що його родина була забезпеченою, сам він провів життя в страшних злиднях. Причина банальна - його картини ніхто не розумів і не купував, до того ж Каміль Піссаро був позбавлений спадщини через одруження на служниці своїх батьків. Схоже, що його батько забув ту божевільну історію кохання, яка спіткала його самого. Звісно, якби Каміль відмовився від свого кохання і продовжив малювати, дотримуючись канонів академічного живопису, то жив би зовсім інакше, але ж серцю, як і натхненню, не накажеш.

Він був сином успішного торговця Абрама Піссаро, французького єврея з Бордо, що влаштувався на острові Сент-Томас в Карибському басейні. Мати Рашиль належала до роду португальських євреїв, що жили на острові вже багато десятиліть.

Абраам Піссаро мав успішний бізнес - продаж заліза та виробів з нього. Звісно, як кожен батько, після народження сина він очікував на швидке його дорослішання, щоб згодом передати йому бізнес у спадок. В 11-річному віці батьки відправляють Каміля на навчання до Франції. Після шестирічного навчання у Пасському коледжі він повертається до батьківського дому. Саме в коледжі Каміль відкриває в собі талант до малювання, та не будує щодо цього ніяких мрій і сподівань, адже вдома чекає батько з планами на нього.

Повернувшись, він почав допомагати батькові в бізнесі, але поруч з книгами обліку на його робочому столі завжди знаходився набір для малювання. Звичка з коледжу нікуди не поділася. А згодом ще й дивне знайомство перевернуло думки Каміля.

Молодий Піссарро не упускав жодної можливості намалювати те, що бачив навколо: торговців, матросів, кораблі, океан і горизонти. Про те, що за цим горизонтом набагато більше об'єктів для творчості, повідав, коли випадково побачив його за роботою молодий данський художник Фріц Мельба. Він оцінив талант хлопця і запропонував кинути рутинну роботу та поїхати разом до Венесуели...

Наступного ранку, вперше за шість років спільної роботи, батько не застав сина в робочому кабінеті, а в кімнаті на них з матір'ю чекав прощальний лист, в якому Каміль написав батькам про свою пристрасть до живопису, найближчі життєві плани й слова вибачення за невиправдані надії.
Значно пізніше, бідуючи, Піссаро згадуватиме той момент, що зв'язав його з мистецтвом назавжди: "У 1852 році я був добре оплачуваним клерком на Сент-Томасі, але я не зміг витримати того життя. Не вагаючись, я все кинув і втік в Каракас, щоб відразу порвати зв'язок з буржуазним життям. Те, що я зазнав тоді, неймовірно. Те, що мені доводиться терпіти зараз, - жахливо, і переносити це важче, ніж коли я був молодий, сповнений сил і ентузіазму, можливо, що в мене немає майбутнього. Однак, якщо можна було б почати спочатку, я думаю, я не став би коливатися і пішов би таким самим шляхом". Сьогодні його картини оцінюються в десятки мільйонів доларів, а до моменту написання цих рядків Піссаро був художником з 30-річним стажем, картини якого ніхто не розумів і не купував.
Його втеча з дому протривала три роки, і у в 1855 році Каміль вдруге повертається на Сент-Томас. Саме протягом цих трьох років і сформувався характер його живопису - точний і реалістичний малюнок постатей та продумана композиційна побудова. Не ганяючись за екзотикою пейзажів, він відточував свою майстерність, продовжуючи малювати звичайні об'єкти, які його оточували - сараї, матросів, погоничів, тварин - все те, на що великі художники не звертали уваги.

Після повернення Каміля додому батько вже не наполягав, щоб син займався сімейною справою, навпаки, він допоміг з навчанням в паризькій Академії Сюса. Там Піссаро познайомився з Моне, який сильно вплинув на його творчість, та іншими відомими художниками того часу - Камілем Коро, Гюставом Курбе, Шарлем-Франсуа Добіньї. Піссарро хоча й вбирав їх художній досвід наче губка, але водночас розвивав свій власний неповторний стиль.

Тієї пори в Парижі художник зустрів свою любов - Жюлі Веллей, колишню прислугу своєї матері. Батько молодого художника відмовився визнати їх шлюб і позбавив сина щомісячного пенсіону.

У 1863 році у Піссарро народився син, і сімейство перебралося жити на околиці Парижа, не в змозі дозволити собі життя в дорогій столиці. Проте Піссаро раптово оточили пейзажі, сповнені поетичної краси. І він, звичайно ж, як істинний художник, почав їх змальовувати. Кілька разів його роботи були прийняті в Салон, але найчастіше всі ігнорувались аргументом - не відповідають академічним канонам.

Світло й повітря - провідна тема в творчості Піссарро. Щоб досконально відповідати реальності, він прагнув писати і закінчувати свої пейзажі не в майстерні, а прямо на пленері. Вважається, що саме Каміль Піссаро самостійно виробив основні принципи, що позначилися на формуванні імпресіонізму, і вплинув на багатьох художників-новаторів: Поля Ґоґена, Едґара Деґа, Поля Сезанна і навіть раннього Вінсента Ван Гога.

Франко-прусська війна 1870-71 року змушує його покинути Францію і переїхати з сім'єю до Лондона, де він продовжить захоплено писати, але вже міські пейзажі. В цей час його будинок в передмістях Парижа був захоплений і розграбований прусськими солдатами, а більшість картин, які зберігалися там, знищено. Солдати просто використовували їх як настил, кидаючи на землю в саду, щоб не забруднити взуття. Та на кожну несправедливість Всесвіт має свою полярність. В тому ж Лондоні Каміль Піссаро знайомиться з молодим торговцем картинами Полем Дюраном-Рюелем, ярим поціновувачем імпресіонізму. В ті часи імпресіоністів практично ніхто не любив і перша їхня виставка, яка ще й викликала жахливий скандал, відбулася аж у 1874 році.

Але Піссарро все одно продовжував писати. Злидні його сім'ї досягли таких масштабів, що разом з молодшими дітьми дружина художника виготовляла та продавала нехитрі дрібниці. Причому розкуповувалися вони куди швидше, ніж творіння великого Піссарро.

Визнання до Піссаро все ж таки прийшло - у 1892 році. Тоді в Парижі відбулася велика виставка його картин. Після неї матеріальне становище сім'ї стало покращуватися. Здавалося, випробування, що випали на їх долю, нарешті закінчені, але саме в цей момент художника спіткала біда - важка хвороба очей, яка не дозволяла йому працювати під відкритому повітрі, а тим більше в холодну пору року.

Ставши бранцем у власній кімнаті, Каміль не здається і починає писати міські пейзажі, сидячи біля вікна. Він обирає готельні номери на верхніх поверхах з широким кутом огляду. Саме сидячи біля вікна, він написав свої знамениті паризькі пейзажі, які настільки глибоко увійшли в історію мистецтва, що нині традиційний образ Парижа сприймається не інакше як очима Піссаро.

Всього ж Піссарро залишив після себе близько тисячі картин, окрім знищених під час франко-прусської війни (а там було майже 20 років його роботи). Він був не тільки великим художником, але і людиною надзвичайної моральної сили, який не зламався під ударами долі, а продовжував творити до кінця своїх днів.

Воістину Каміль Піссаро - захоплива, унікальна особистість, яка заслуговує на власний художній роман і навіть екранізацію. Знайомтесь ближче з ним, з чудовою книгою "Шлюб протилежностей" і прекрасним мистецтвом загалом.

До зустрічі, друзі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Каміль Піссарро | Видавництво Фабула

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні поговоримо про одного з найвідоміших імпресіоністів ХХ століття, геніального художника Каміля Пісарро. Його персону ми обрали не випадково. Адже в нашій так званій "чорній серії" є чудовий роман відомої американської письменниці Еліс Гоффман "Шлюб протилежносте", який розповідає нам бурхливу історію кохання двох молодих людей наприкінці ХІХ століття.

# data[].attributes.headline
9 клас Імпресіонізм

# data[].attributes.subject
9 клас Імпресіонізм

# data[].attributes.body
Всесвітня історія живопису від сестри Венді (ВВС)  https://www.bbc.co.uk/programmes/p00hql5s (англійською)

# data[].attributes.attachment_link.title
Всемирная история живописи   8 серия

# data[].attributes.headline
Постімпресіонізм

# data[].attributes.subject
Постімпресіонізм

# data[].attributes.body
урок 29

# data[].attributes.attachment_link.title
ПОСТІМПРЕСІОНІЗМ: життєрадісний і незвичайний

# data[].attributes.attachment_link.description
(встигніть все зробити за 10 хвилин)

# data[].attributes.headline
Постімпресіонізм

# data[].attributes.subject
Постімпресіонізм

# data[].attributes.body
урок 30

# data[].attributes.attachment_link.title
ПОСТІМПРЕСІОНІЗМ (продовження)

# data[].attributes.headline
Постімпресіонізм

# data[].attributes.subject
Постімпресіонізм

# data[].attributes.body
Завдання (від А до М)

# data[].attributes.attachment_link.title
Постімпресіонізм

# data[].attributes.attachment_link.description
Впишіть назви картин

# data[].attributes.headline
Постімпресіонізм

# data[].attributes.subject
Постімпресіонізм

# data[].attributes.body
Завдання (від Н до Я)

# data[].attributes.attachment_link.title
Постімпресіонізм

# data[].attributes.attachment_link.description
Дайте правильні відповіді

# data[].attributes.headline
Імпресіонізм і постімпресіонізм

# data[].attributes.subject
Імпресіонізм і постімпресіонізм

# data[].attributes.body
Підсумкове тестування

# data[].attributes.attachment_link.title
9 кл. Імпресіонізм і постімпресіонізм

# data[].attributes.attachment_link.description
Тест-контроль

# data[].attributes.headline
Теми мініпроєктів

# data[].attributes.subject
Теми мініпроєктів

# data[].attributes.attachment_link.title
9 клас проєкт

# data[].attributes.headline
Українська худ.культура

# data[].attributes.subject
Українська худ.культура

# data[].attributes.body
Підручник с.92-97, с.113-119

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Шкільні підручники онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Художня культура (Масол, Миропольська, Гайдамака) 10 клас