# data[].attributes.body
Pidevast kiirest aineringlusest tingituna (või sellest hoolimata) on vihmametsade mullad väheviljakad, kuna kiiresti lagunevast orgaanilisest ainest kasutavad teised organismid enamiku väärtuslikest toitainetest  ära enne, kui need mulda jõuavad.

# data[].attributes.body
Puuvill on valge kiud, mis kasvab pallikestena puuvilja taime küljes. Puuvilla peamine kasutusala on tekstiilitööstuses, kus sellest tehakse lõnga ning sellest omakorda pehmeid ja õhku läbi laskvaid tekstiile. See on kõige levinum riiete materjal.

Puuvill on pärit lähistroopilistest ja troopilisest kliimavöötmest. Tänapäeval on puuvilla kasvatamine levinud ka lähisekvatoriaalsesse kliimavöötmesse.

Puuvilla kasvatus vajab palju päikest ning keskmiselt sademeid (ligikaudu 600 - 1200 mm). Pinnas peaks koosnema savimuldadest, mis on keskmiselt viljakad.

Kõige tähtsamad puuvilla tootjad on Hiina, India ja USA. Nendest ainult USA on aktiivne puuvilla eksportija. Aasia maades kasvatatav puuvill kasutatakse ära riikide siseturul, kus on palju tekstiili tööstusi.

# data[].attributes.body
Ananassi süüakse värskelt, küpsetatult, konserveeritult ja mahlana. Seda lisatakse paljudele toitudele - nii magusatele kui ka soolastele.

Ananass on vähenõudlik taim. Vajab vähe kastmist ja hooldust, samas vajab sooja ja valget kasvukohta. Kõige paremini sobib ananassile kasvamiseks troopiline kliima, kuid seda on võimalik ka Eestis aknalaual kasvatada.

Tähtsamateks kasvatajateks on Brasiilia, Filipiinid ja Costa Rica.

Tähtsamad eksportijad: Costa Rica ja Filipiinid.

# data[].attributes.body
Kikerherneid saab kasutada kõikvõimalikes hautistes ja suppides ning nii tomati kui kookospiimal baseeruvates karrides.

Kikerhernel väljaspool meie ning meie alluvusse kuuluvate lojuste söögilauda asja ei ole, kuid I Maailmasõja ajal Saksamaal, kus kohv ei olnud kättesaadav, peenestati kikerherned ning keedeti neist leotis, mis oli justkui aseaineks.

Kikerhernes on tänapäeval levinud kõikjal maailmas, kuid peamiselt siiski Aasia lääneosas. Maailma suurimad kikerherne tootjasriigid on India, Austraalia, Pakistan, Türgi ja Birma.

Kikerherned jagunevad üldiselt kolmeks: desi-kikerherne seemned on väiksed ning krobelise kattega, neid kasvatatakse eelkõige India poolsaare, kuid ka Etioopias, Mehhikos ning Iraanis. Teine peamine kikerhernesort on Bombay kikerhernes, mis ,nime järgi eeldatavalt, on levinud samuti peamiselt Indias. Välimuselt on Bombay kikerherned veidi tumedamad Desi kikerhernestest. Kolmas sort on Kabuli kikerhernes: vendadest suurem ning sileda kestaga, mida kasvatatakse lisaks Indiale ka Vahemere äärsetes riikides ja Põhja-Ameerikas.

Kikerhernes ei ole kuigi nõudlik taim, kuna ta pärineb kuivaladelt. Kikerhernest võib kasvatada pea kõikjal, kuna taimel on eriline võime ladustada enda tarbitavat lämmastikku õhust mulda.

Suurimad kikerherne eksportijad on India, Austraalia, Türgi, Pakistan ja Iraan.

# data[].attributes.body
Kiivi kodumaaks on Hiina ja Taiwani mäestike metsaalad. Tänapäeval viljeldakse laialdaselt Uus-Meremaal, kust ta ka mõningase sarnasuse tõttu selle riigi rahvus- ja vapilooma- lennuvõimetu metsalinnu kiwi-kiwi järgi oma nime on saanud. Viljeldakse üha enam ka Austraalias, Kalifonias, Lõuna-Aafrikas, Tsiilis, Jaapanis jm. Ka Vahemeremaades, eelkõige Itaalias, aga samuti Hispaanias, Prantsusmaal, Kreekas ning isegi Madalmaades ja Inglismaal on teda viljelema hakatud. Paljudes maades võib kiivit kohata aedades ilutaimena. Tegelikult on kiivi aktiniidia (pms. hiina aktiniidia) vili. Aktiniidia on põõsakujuline umbes meetripikkuste toestikul või vaiadel ronivate väätidega kahekojaline taim. 7-8 emastaime kohta on vaja vähemalt 1 isastaim. Niisiis viljaks kutsutakse “kiivi”-t. Kiivid kasvavad taimel kobaratena ning neid võib ühe taime kohta moodustuda kuni 70 kg ja rohkemgi. Kiivi on piklikmunajas või ruljas, 5-8 cm pikk, kuni 5 cm jäme ja kaalub 65-100 g. Kiivil on algul roheline, valmides roostepruuniks muutuv õhuke, kuid kõva, kare ja kaitseks ülemäärase auramise vastu karuselt karvane kest. Kesta all paikneb rohiroheline valkjate kiirtega mahlane, veidi sültjas viljaliha. Viljalihas on rohkesti väikseid musti seemneterakesi. Kiivi on kõrge C-vitamiini sisaldusega (100 g-s umbes 300 mg). Sisaldab ka provitamiini A , D-vitamiini, kaltsiumi-, kaaliumi- ja rauaühendeid. Kiivis leiduv proleolüüthape pidavat lagundama inimorganismis kolesterooli ja soodustama vereringet. Maitselt võib kiivit võrrelda karusmarja või seguga karusmarja, meloni ja maasika maitsest.

Suurimad tootjad ja eksportijad: Itaalia, Uus-Meremaa, Kreeka, Tsiili, Prantsusmaa

# data[].attributes.body
Mandleid kasutatakse erinevates vormides toiduainetööstuses, meditsiinis ja kosmeetikatööstuses.

Mandlipuu kasvab looduslikult Ees- ja Kesk-Aasias (kuni Induseni), kuid tänapäeval kasvatatakse seda ka Vahemeremaades, Californias, Austraalias jt maades, kus kliima on soojade ning kuivade suvede ja pehmete niiskete talvedega.

Mandlipuu kannab vilja alates kolmandast aastast pärast külvamist, suurim tootlikus saavutab see viiendal-kuuendal aastal. Vili küpseb 7-8 kuud ning valmib tavaliselt augustis.

Tähtsamad tootjad: USA, Hispaania, Austraalia, Iraan ja Maroko.

Tähtsaimad eksportijad: USA, Hispaania, Austraalia, Hong Kong (Hiina), Saksamaa

# data[].attributes.body
Läätseid kasutatakse põhiliselt toiduks, harva ka loomatoiduks. Läätseid tarvitatakse toiduks värskelt ja keedetult, tarvitatakse ka läätsejahu ja läätsetest tehtud kruupe.

Läätsed on kuivuse suhtes vastupidavad, läätsetaim vajab idanema hakkamiseks vähemalt 3 kraadist mulda. Edasiseks kasvamiseks on vaja kõrgemaid temperatuure: vähemalt 7 kraadi, kuni esimeste lehtede ilmumiseni, edaspidi on vaja vähemalt 17 kraadist temperatuuri. Läätsetaimi on võimalik kasvatada üle kogu maailma.

Suurimad läätsete tootjad on Kanada, India, Austraalia, Türgi ja USA. Suurimad eksportijad on Kanada, Austraalia ja USA.

# data[].attributes.body
Banaani peetakse sageli ekslikult puuviljaks, kuid tegelikult kannavad banaane maailma suurimad rohttaimed.

Peamiselt on saadaval magusad banaanid, mida tarbitakse lihtsalt söögiks. Troopikas kasutatakse toidu valmistamisel laialdaselt tärkliserikkaid jahubanaane. Samuti tarbitakse kuivatatud banaanilaaste.

Tänapäeval kasvatatakse banaane troopikapiirkondades üle kogu maailma kokku ligi viiel miljonil hektaril. Kogutoodanguga 102 miljonit tonni. Kasvuks sobivad aastaringse kõrge temperatuuriga ja niiskemad alad.

Suurimad tootjad: India, Hiina, Filipiinid, Equador, Brasiilia Suurimad eksportijad: Equador, Filipiinid, Costa Rica

# data[].attributes.body
Kaerast tehakse peamiselt kaerajahu, -helbeid ja -kiid. Suurem osa maailmas kasvatatavast kaerast kasvatatakse siiski eelkõige loomasöödaks. Kaera kasvatatakse tänapäeval peaaegu kõikjal parasvöötmelises ja subtroopilises kliimas. Kaer suudab taluda erinevat õhutemperatuuri ning -niiskust, sõltuvalt konkreetsest sordist, kuid üldjuhul eelistab jahedamat ja niiskemat kliimat, mistõttu on kaer tähtis toiduaine aladel, kus suved on jahedad ja vihmased.
Kaer pole mulla suhtes nõudlik ning kasutab hästi ära selles leiduvad toitained. Ta kasvab hästi erinevat tüüpi muldadel, näiteks rasketel savimuldadel, happelistel muldadel ja kuivendatud turvasmuldadel. Teiste teraviljadega võrreldes talub kaer paremini just happelisemaid muldasid. Samas ei sobi kaerale kuivad liiv- ja rähkmullad Kasvuks optimaalne mulla pH on 4,5–7,5, ideaalne aga 5,5–6,0.
Suurimad eksportijad: Venemaa, Kanada, Poola Austraalia, Soome

# data[].attributes.body
Odrateradest valmistatakse tangusid, kruupe ja jahu. Odrajahust tehakse pagaritooteid ja tangudest ning kruupidest putru. Odrast valmistatakse ka odralinnaseid, õlu, leiba ja kama. Peamiselt kasutatakse otra loomasöödana (75-80% maailma kogutoodangust).

Kasvatatakse piirkondades, kus kliima ei sobi teistele teraviljadele või pinnas on sooldunud - peamiselt Põhja-Aafrikas, Kesk-Aasias, Andides ja Ida-Euroopas. Oder talub hästi vähest sademete hulka ja külma. See kasvab parasniisketel neutraalsetel viljakatel muldadel. On nii tali- kui ka suviodra sorte.

Tähtsamad kasvatajad riigid on Prantsusmaa, Austraalia, Saksamaa ja Venemaa.

Peamised eksportijad on Prantsusmaa, Austraalia, Saksamaa ja Argentiina.

# data[].attributes.body
Õlipuu viljadest (oliivid) pressitakse oliiviõli ja neid konservitakse. Oliiviõli kasutatakse toiduainena ja kosmeetikatööstuses. Enim tarbitakse oliive Vahemere köögis. Õlipuu puit on hinnatud vastupidavuse, värvi ja kõrge põlemistemperatuuri poolest. Selle puidu tootmine on väga kallis, sest puu on väike ja neid kasvatatakse viljade pärast.

Õlipuu vajab väheviljakat mulda - eelistab lubjast ja niisket pinnast. Seetõttu ka kasvab kaua. Puu võib elada sajandeid ja kannab vilja sama kaua, kui vaid regulaarselt ja õigesti kärpida.

Õlipuu on igihaljas, see on pärit Vahemere piirkonnast ning kultuuristatult levinud Lõuna-Euroopas, Lähis-Idas, Kagu-Aasias, Lõuna-Aafrikas, Lõuna-Hiinas, Ida-Austraalias ja Uus-Kaledoonias.

Suurimad eksportijad on Hispaania, Itaalia, Kreeka, Türgi, Süüria, Algeeria, Tuneesia.

# data[].attributes.body
Põhiliselt valmistatakse viinamarjadest veini. Veel tarbitakse neid lihtsalt värskelt ja kuivatatult (2% maailma viinamarjatoodangust läheb rosinateks). Seemnetest saab valmistada õli.

Viinamarjad on mullastiku suhtes vähenõudlikud ning vajavad kasvuruumiks umbes 1-2 ruutmeetrit. Viinamarjad saavad kasvada mullas, kus pH-tase on 5-7 vahel. Viinamarjad vajavad ligi 150-170 päeva, mil temperatuur on üle 10 kraadi.

Suurimad viinamarja tootjad on Hiina, USA, Itaalia, Prantsusmaa ja Hispaania.

# data[].attributes.body
Raps on põhiliselt õliallikas. Seemned sisaldavad 40–50% poolkuivavat õli, mida tarvitatakse toidu- ja tehnilise õlina. Seemneist õli eraldamisel saadud kooki ja srotti söödetakse loomadele.

Kasvutingimuste suhtes on raps nõudlik, talle sobivad raskema lõimimisega viljakad parasniisked ja neutraalse reaktsiooniga mullad ning põld peab olema korralikult haritud. Raps kasvab meelsamini küllaldase õhuniiskusega paigus, seega rohkem merelähedases kliimas.

Tähtsamad kasvatajad riigid : Hiina, Kanada, India, Saksamaa ja Prantsusmaa

# data[].attributes.body
toodetakse suhkrut, juuakse mahla, tehakse rummi. (Brasiilia toodab ka etanooli)

Suhkruroog vajab kuuma ja niisket (vähemalt 600 mm aastas) kliimat ning toitaineterohkemulda. Sobivaim kavutemperatuur on 25–28 °C. Tähtsamad kasvajatajad: Brasiilia, India, Hiina. Austraalia on 8. kohal. Peamised eksportijad on India ja Hiina.

# data[].attributes.body
Nisust saab söödu- ja toiduteravili. Enamjaolt tehakse temast saia ja leiba, kuid oskuslikumad suudavad nisust vormida ka pelmeene ja makarone.
Eriti maiad mehed suudavad nisu vormida ka alkoholist! Ettevaatust! Nisukääritust ja mahlakääritust ei tohi koos juua, tekib reaktsioon ja inimene
oksendab. Nüüd on hakatud nisust tegema ka biokütust.
Kasvutingimused: Ta on väga leplik ja kasvab õues juba 3-4 kraadist kuni hea toatemperatuurini (25kraadi). Vajab piisavalt niiskust, kasvuperioodil 250mm kuni 1750mm. Mullast meeldib talle parasniiske, mis on pisut happeline (pH 5 ringis). Kasvab pea igal pool, ka 3000m kõrgusel.
Eksport: Austraalia eksportis nisu 17,7tonni ning kuulub üheks suureks nisu eksportijaks.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nisu oli juba vanaajal tähtsaim leivavili. Tema kultiveerimine hakkas levima väljapoole Viljakat poolkuud umbes 10 000 aastat tagasi. Nisu jõudis Kreekasse, Küprosele ja Indiasse umbes 6500 eKr, Egiptusse pisut pärast 6000 eKr ning Saksamaale ja Hispaaniasse 5000 eKr. Inglismaale ja Skandinaaviasse jõudis ta 3000 eKr ja Hiinasse 2000 eKr.