# data[].attributes.body
Lucian Blaga(n. 9 mai 1895,Lancrăm, Alba – d. 6 mai 1961, Cluj, Republica Populară Română) a fost un filozof, poet, dramaturg, traducător, jurnalist, profesor universitar, academician și diplomat român.  Lucian Blaga a fost al nouălea copil al unei familii de preoți, fiul lui Isidor Blaga și al Anei (n. Moga). Copilăria i-a stat, după cum mărturisește el însuși, „sub semnul unei fabuloase absențe a cuvântului”, viitorul poet – care se va autodefini mai târziu într-un vers celebru „Lucian Blaga e mut ca o lebădă” – neputând să vorbească până la vârsta de patru ani.

# data[].attributes.body
A fost un poet român, jurnalist, dramaturg, traducător, scriitor, politician de extremă dreaptă si prim-ministrul României.

# data[].attributes.body
A dat examenul de bacalaureat în anul 1899 la un pension particular din București, „Brânză și Arghirescu”.

În 1897, sub pseudonimul (I. M.) Nirvan apar primele producții poetice ale lui Ion Minulescu, atunci încă elev la Pitești, în revista Povestea vorbei.

În 1898, sub semnătura I. Minulescu-Nirvan, tânărul poet publică în Foaia pentru toți, doi ani mai târziu poetul pleacă la Paris pentru a studia dreptul. Poeții francezi îi schimbă însă dorințele și, captivat de scrierile acestora, uită de studiile sale juridice. După numai 4 ani se întoarce în țară, unde compune poezie și proză.

În 1905 va publica unele poeme, unele fragmente de proză din Jurnalul unui pribeag, în revista Viața nouă a lui Ovid Densusianu, unul din organele cele mai însemnate ale mișcării simboliste.

În 1906, Ion Minulescu începe să publice o parte din versurile ce vor compune Romanțele pentru mai târziu in revista Viața literară și artistică a lui Ilarie Chendi.

# data[].attributes.body
1949 (26 octombrie) - s-a născut la Bursuceni, în apropiere de Bălţi;
1992 - este deputat în Parlamentul Romîniei;
2004 - a fost aleasă pe lista Partidului Romînia Mare;
2005 - demisionează din PRM Suceava;
2007 (6 ianuarie) - a depus cerere de înscriere în Partidul Popular Creștin-Democrat (PNȚCD).
2011 (11 decembrie) - decedează.

# data[].attributes.body
S-a născut pe data de 21 mai 1880 la București, în strada Țărani nr. 46, numele său fiind Ion Nae Theodorescu. Este fiul lui Nae Theodorescu și al Mariei Theodorescu. Între 1887 și 1891 a fost elev al Școlii primare „Petrache Poenaru”, sub îndrumarea primului său dascăl, Nicolae Abramescu. Între 1891 și 1896 urmează cursurile gimnaziului „Dimitrie Cantemir” și apoi pe cele ale liceului „Sfântul Sava” din București. De la vârsta de 11 ani, din cauza situației familiale, este nevoit să se întrețină singur, dând meditații.Anul 1896 este anul debutului său literar. La 30 iunie publică în ziarul „Liga Ortodoxă”, condus de Alexandru Macedonski, poezia „Tatăl meu”, semnată I.N. Theodorescu. La cenaclul lui Macedonski îl va cunoaște pe Grigore Pisculescu (Gala Galaction), cu care va rămâne prieten apropiat. Între 1897 și 1899 publică versuri și poeme în proză la „Revista Modernă” și „Viața nouă” pe care le semnează pentru prima oară cu pseudonimul Ion Th. Arghezi. Întrerupe studiile și se angajează, în urma unui examen de chimie, ca laborant la fabrica de zahăr Chitila.Tudor Arghezi a debutat în anul 1896, publicând versuri în revista Liga Ortodoxă, condusă de Alexandru Macedonski cu pseudonimul „Ion Theo”.

# data[].attributes.body
20 septembrie 1866  -  s-a  născut la Hordou, Ungaria Regală, Imperiul Austriac.

2 octombrie 1883 - devine președinte al societății

1883 - publică primele sale poezii

1883 -  citește la ședințele societății traduceri din Friedrich Rückert, Sándor Petőfi și o poveste populară, în 600 de versuri, "Pepelea dind  cenușă.

9 mai 1918 -  decedează la București,România

# data[].attributes.body
"Lumea pe care am văzut-o eu este, sunt sigură, mai frumoasă decât adevărata lume."
(A. Blandiana)

# data[].attributes.body
Arcadie-Vasile Suceveanu s-a născut la data de 16 noiembrie 1952 în satul Suceveni, raionul Hliboca (Adâncata) din regiunea Cernăuți (astăzi în Ucraina), în familia lui Vasile și Catrina Sucevan. După studiile efectuate la Școala de 8 ani (1959-1969) și la Școala Medie din Carapciu pe Siret (1969), a urmat cursurile Facultății de Filologie, secția Limba și Literatura Română din cadrul Universității de Stat din Cernăuți (1969-1974).
OPERE:

Tu Esti Salomeea

Ca pe niste sunete pasesc pe undele
dragostei: dang-ding, dang-ding,
cu respiratia mea ora-si hraneste secundele,
bolnave de febra mainile-mi ning.
Un idol de piatra-mi surade albastr u
cu gura abstracta, cu ochii de vid,
si-mi varuieste limba cu-un astr u,
si-mi proiecteaza viziunea pe zid.
Pe albele tur nuri ale candorii
sangelui meu ii e frig!
de foame oh! mananc mireasma florii,
de dragoste cu marile te strig.
Si cad invins de secunda bolnava
ding-dang, ding-dang, ding-da...
capul meu straluceste pe tava
si ghilotina e-n privirea ta!

Volumele publicate
Mă cheamă cuvintele (1979) - versuri

Țărmul de echilibru (1982) - versuri

A fugit melcul de-acasă (1984) - versuri pentru copii

Ora cinci fără doi fulgi (1986) - versuri pentru copii

Mesaje la sfârșit de mileniu (1987) - versuri, volum distins cu Premiul Uniunii Scriitorilor din Moldova

În cămașa de cireașă (1989) - versuri pentru copii

Arhivele Golgotei (1990) - versuri

Dincolo de ce văd ochii (1991) - versuri pentru copii

Secunda care sunt eu (1993) - versuri

Eterna Danemarcă (Ed. Eminescu, București, 1995) - versuri

Înfruntarea lui Heraclit (Chișinău, 1998) - antologie de versuri

Mărul îndrăgostit de vierme (Timișoara, 1999) - versuri

Rața și Arhimede (2000)

Cavalerul Înzadar (Chișinău, 2001) - antologie de versuri

Știuca la școală (2002)

Zaruri pictate. Poeme (2003)

Corabia de la mansardă (2004)

Cheițe pentru vise (2005)

Emisferele de Magdeburg (2005)

Ființe, umbre, epifanii (2011)

Greierul care scri-cri-cri-e (2012)

Premiile obținute
Arcadie Suceveanu a fost distins cu numeroase premii pentru activitatea literară, printre care:

Premiul Uniunii Scriitorilor din Moldova (1987, 1999, 2000, 2002)

Premiul Republican „Alexandru Donici” al Ministerului Științei și Învățământului al RSS Moldovenească (1989)

Premiul Comitetului de Stat pentru Edituri pentru cartea Mesaje la sfârșit de mileniu (1990)

Premiul „Bacovia” al revistei Ateneu din Bacău (1992)

Premiul special al Uniunii Scriitorilor din Moldova (1995)

Premiul „Mihai Eminescu” al Academiei Române pentru volumul Eterna Danemarcă (1995)

Premiul Centenar „Lucian Blaga” din Cluj (1995)

Premiul „Cartea anului” la Salonul Internațional de Carte pentru Copii, ed. I, Chișinău (1996)

Premiul „Mihai Eminescu” al Academiei Române (1997)

Premiul Național al Republicii Moldova pentru volumul Arhivele Golgotei (1998)

Premiul Societății Cultural-Istorice „Mihai Viteazul” la Festivalul Internațional de poezie „Nichita Stănescu” (ed. XIV, Ploiești, 2002)

Medalia „Mihai Eminescu” (2000)

Maestru al literaturii (2001)

Ordinul „Gloria Muncii” (2010)

Ordinul de Onoare (2012)

Ordinul „Meritul Cultural” - în grad de Comandor, Categoria A - „Literatură” (2014)

PĂRERE PROPRIE
Arcadie Suceveanu a cultivat și cultivă metafora, simbolul, parabola prin care își dezvăluie gândirea îndrăzneață și dă strălucire exprimării rafinate care-l aproprie de moderniști

# data[].attributes.body
Grigore Vieru s-a născut pe 14 februarie 1935, în satul Pererîta, în familia lui Pavel și Eudochia Vieru, născută Didic.
A absolvit școala de 7 clase din satul natal, în anul 1950, după care urmează școala medie din orașul Lipcani, pe care o termină în 1953.
A fost redactor la revista Nistru, publicaţie a Uniunii Scriitorilor din Republica Moldova. Între 1960 şi 1963, Vieru a fost redactor la editura Cartea Moldovenească, unde i-au apărut şi două plachete de versuri pentru copii: "Făt-Frumos şi Curcubeul" şi "Bună ziua, fulgilor!".

În 1965, îi apare volumul "Versuri pentru cititorii de toate vîrstele", pentru care i se acordă Premiul Republican al Comsomolului în domeniul literaturii pentru copii şi tineret.
În 1989, Vieru este ales deputat al poporului. Adunînd în jurul său pe cei mai populari interpreţi şi compozitori de muzică uşoară din Basarabia, poetul întreprinde un turneu în Moldova de peste Prut.

Un an mai tîrziu, Grigore Vieru este ales Membru de Onoare al Academiei Române.
In 1991 devine membru al Comisiei de Stat pentru Problemele Limbii, iar în 1992, Academia Română îl propune pentru premiul Nobel pentru Pace.

În 1993, poetul este ales membru corespondent al Academiei Române.

# data[].attributes.body
1) Vasile Romanciuc s-a născut la 17 decembrie 1947 în satul Bădragii Noi, Edineț (fostul județ Hotin), Basarabia, părinții săi fiind Alexei Romanciuc și Olga Romanciuc.

2)Este absolvent al Facultății de Filologie, secția ziaristică a Universității de Stat din Moldova (1972).

3)Vasile Romanciuc devine membru al Uniunii Scriitorilor din Republica Moldova (1976).

4)Devine membru al PEN-Centrului Internațional (1996).

5)Premiul pentru poezie al Uniunii Scriitorilor din Republica Moldova (1996).

6)Premiul Național al Republicii Moldova (2000).

# data[].attributes.body
Mihai Eminescu

George Bacovia

Ion Minulescu

George Coșbuc

Octavian Goga

Lucian Blaga

Tudor Arghezi

Nichita Stănescu

Leonida Lari

Grigore Vieru

Dumitru Matcovschi

Vasile Romanciuc

Arcadie Suceveanu

Ana Blandiana

# data[].attributes.body
Scriitor român: poet, prozator, academician, publicist, dramaturg și traducător...

# data[].attributes.body
Tu, tainică, curată Poezie,
Biserică cu porți neîncuiate,
Tu neamurile gândurilor toate
Cu drag le lași la pragul tău să vie.

Tot sufletul la poarta ta când bate,
Drumeț slăbit, puterile-și învie,
Își spovedește patimile ție,
Și ele-adorm de tine alinate.

Păcate vin sub bolta-ți milostivă,
Tu le asculți pe toate deopotrivă
Și le oprești neghina și amarul.

Dar tu rămâi de-a pururea senină,
Căci nu-i pribeag ce-n fața ta se-nchină
C-o lacrimă să nu-ți spele altarul.

# data[].attributes.body
Născut pe data: 4/16 septembrie 1881 (Bacău, Regatul României).
Totul incepe din toamna anului 1894, când  rămâne închis o noapte întreagă, din neatenția paracliserului, în turnul bisericii Precista din orașul natal. Această întâmplare îi va inspira poezia "Amurg violet", scrisă în 1899. În 1898 își pune pe note câteva poezii precum și altele de Mihai Eminescu și Ștefan Petică. În 1899 obține premiul I pe țară la concursul "Tinerimii române "pentru "desen artistic de pe natură". Îi apare în Literatorul din 30 martie poezia" Și toate", scrisă cu un an înainte, semnată V. George.  În 1944 apare volumul intitulat ,,Opere", care reunește toate scrierile sale publicate anterior. În 1956 i se publică volumul ,, Poezii".
~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~
~~~~~~~~~~~~~~~~~~

# data[].attributes.body
A debutat în ziarele arădene Tribuna, cu poezia Pe țărm (1910), și în Românul, cu studiul Reflecții asupra intuiției lui Bergson (1914). După moartea tatălui, familia se mută la Sebeș în 1909. În anul 1911 călătorește în Italia, unde își petrece timpul în librării, căutând cărți de filosofie, și vizitând vestigiile istorice ale acestei țări

Lucian Blaga a scris multe poezii de exemplu:

Clipele (1918)

Poema (23 august 1917)

Femeie (ianuarie 1918)

Poema (iulie 1917)

Faunul in balta (1920)

Leaganul (1920)

„Se poate, totuşi, vorbi şi de o reală invenţie de mituri proprii în poezia lui Lucian Blaga? Răspunsul este pozitiv dacă ne gândim la o formă de gândire mitică, manifestându-se atât în scenarii mitice, cât în comportamente specifice, adică actualizănd tocmai ceea ce gânditorul numea 'latentele mitice' ale unui obiect empiric sau fiinţă individuală.”
(Ştefan Augustin Doinaş, Lectura poeziei. CR, Bucureşti, 1980)

„Lucian Blaga este poate cel mai original creator de imagini pe care l-a cunoscut literatura română până acum: imagini neaşteptate şi profund poetice. Pentru a reda impresia liniştei, el cel dintâi a auzit zgomotul razelor de lună bătând în geamuri. Imaginea nu este unul din elementele poeziei lui Lucian Blaga, ci pare poezia lui însăşi. Din poezia lui Blaga reiese o bucurie de a trăi, un optimism, nu conceptual, ci pur senzorial; senzaţia proaspătă întreţine mulţumirea vieţii. Găsim deci în poet şi o unitate sufletească şi o oarecare atitudine.”
(Eugen Lovinescu, "Critica şi literatura IV", Sburătorul literar.I, 22, 11 febr., 1922)

Părerea mea despre Lucian Blaga este cel mai original creator de imagini pe care l-a cunoscut literatura românã pânã acum: imagini neasteptate si profund poetice

# data[].attributes.body
Octavian Goga s-a născut la 1 aprilie 1881 în satul Rășinari.

În 1890 poetul s-a înscris la liceul de stat din Sibiu ( astăzi Colegiul Național „Gheorghe Lazăr”) ale căriu cursuri le-a urmat până în 1899, când s-a transferat la liceul românesc din Brașov ( în prezent Colegiul Național „Andrei Șaguna”).

A absolvit liceul în 1900 și s-a înscris la Facultatea de Litere și Filosofie a Universității din Budapesta, continuându-și studiile la Berlin și încheindu-le în 1904.

Pe 14 octombrie 1906 se căsătorește cu Hortensia Cosma.(această căsătorie s-a destrămat după 14 ani, când Goga s-a îndrăgostit de cântăreața Veturia Triteanu, cu care s-a căsătorit în ianuarie 1921)

Octavian Goga a suferit la 5 mai 1938 un accident vascular cerebral cu hemiplegie și a intrat în comă, a decedat după zile, pe 7 mai 1938, la vâsta de 57 de ani.

# data[].attributes.body
În perioada 1944 - 1952 a urmat Liceul „Sfinții Petru și Pavel” din Ploiești

Între 1952 - 1957 a urmat cursurile Facultății de Filologie a Universității din București.

În 1952, s-a căsătorit cu Magdalena Petrescu, dar cei doi se vor despărți după un an.

În 1962 s-a căsătorit cu poeta și eseista Doina Ciurea, din a cărei dragoste se va plămădi tema volumului O viziune a sentimentelor.

Ulterior, fiind împreună cu poeta și autoarea Gabriela Melinescu, se vor inspira reciproc în a scrie și a construi universuri abstracte. În 1982 se căsătorește cu Todorița (Dora) Tărâță.

Din spusele lui Ștefan Augustin Doinaș, în vara lui 1977, atunci când s-a împrietenit cu Nichita, acesta era deja dependent de alcool, mai precis - de vodcă. Crizele hepatice ale poetului s-au înrăutățit spre 1981, când a și fost internat la Spitalul Fundeni.

# data[].attributes.body
Minulescu își face debutul ca autor dramatic: pe scena Naționalului se joacă piesa Pleacă berzele și comedia într-un act Lulu Popescu (10 ianuarie).

În 1924 apare romanul Roșu, galben și albastru, unul din marile succese literare ale vremii, după ce fusese în prealabil publicat în paginile Vieții românești.

în 1930, apare volumul Strofe pentru toată lumea.

Referințe critice:
George Călinescu

Lirica lui Minulescu e in marginile celui mai autentic simbolism si daca ea a placut vulgului, acest fenomen urmeaza a se lamuri si explicatia nu va fi nicidecum in campul versificatiei, fiindca vulgul nu are sentimentul formei si e totdeauna afectiv interesat. Si, de altfel, poezia lui Minulescu place si omului fin, cu toata grandilocventa ei si, dupa treizeci de ani, ea e inca proaspata, numai usor stanjenita de prea marea concurenta de poeti. (…) Sentimentalismul lui Minulescu este batator la ochi, contagios si asta a cucerit indata pe cititorul simplu, de loc incurcat de obscuritati, devreme ce romantele sunt prea adesea absurde. E deajuns ca aluzia la situatiile mentare este clara.”

# data[].attributes.body
Este autor a 24 de volume de poezie și proză, precum și traducător din marea poezie universală.

Piața Diolei (1974);

Al nouălea val (1993);

Între îngeri și demoni (1998);

Răstignirea porumbeilor (2003);

101 poeme (2009).

Premii:

Premiul România Mare;

Premiul "Flacăra, Totuși iubirea";

Premiul revistei "Cronica" (Iași);

Premiul "Tibiscus" - Serbia;

Premiul "Academiei Române" pentru poezie, "Mihai Eminescu".

Distincții:

Cetățean de onoare al muncipiului Bacău (1993);

Cavaler al Ordinului Republicii (1996, Republica Moldova).

Referinţe critice:
„A fost o fiinţă care a ars pînă în ultima clipă şi nu şi-a pierdut speranţa în idealul pentru care a militat.” (Vladimir Beşleagă)

După părerea mea, operele scrise de către Leonida Lari se confundă foarte mult cu propria sa viaţă, a scris cu propria-i viaţă.

# data[].attributes.body
Tudor Arghezi (pseudonimul lui Ion Nae Theodorescu, n. 21 mai 1880, București – d. 14 iulie 1967) a fost un scriitor român, cunoscut pentru contribuția sa la dezvoltarea liricii românești sub influența baudelairianismului. Opera sa poetică, de o originalitate exemplară, reprezintă o altă vârstă marcantă a literaturii române. A scris, între altele, teatru, proză (notabile fiind romanele Cimitirul Buna Vestire și Ochii Maicii Domnului), pamflete, precum și literatură pentru copii. A fost printre autorii cei mai contestați din întreaga literatură română. Pseudonimul Arghezi provine, explică însuși scriitorul, din Argesis - vechiul nume al Argeșului. Ovid S. Crohmălniceanu propunea în studiul consacrat operei poetului din Istoria literaturii române între cele două războaie mondiale o altă explicație, pseudonimul ar proveni din unirea numelor a doi celebri eretici, Arie și Geza. Arghezi este unul dintre autorii canonici din literatura română.
________________________________

Cuvinte potrivite, poezii, 1927

Icoana de lemn, tablete, 1929

Poarta neagră, tablete, 1930

Flori de mucigai, poezii, 1931

Cartea cu jucării, poezii, 1931

Tablete din Țara de Kuty, povestiri swiftiene, 1933

Ochii Maicii Domnului, 1934

Cărticica de seară, poezii, 1935

Cimitirul Buna-Vestire, roman parabolic, 1934

Versuri, 1936

Ce-ai cu mine vântule?, 1937

Lina, roman, 1942

Eminescu, studiu critic, 1943

Versuri alese, 1946

Bilete de papagal, 1946

Una sută una poeme, 1947

Prisaca, 1948, poeme pentru copii

1907-Peizaje, 1955

Pagini din trecut, publicistică, 1955

Cântare omului, 1955

Frunze, 1961

Poeme noi, 1963

Cadențe, 1964

Silabe, 1965

Răzlețe, 1965

Versuri lungi, 1965

Ritmuri, 1966

Litanii, 1967

Noaptea, 1967

O Furnică

Testament

________________________________
Părere mea despre operele autorului este foarte bună, deoarece autorul are niște opere foarte frumoase.

# data[].attributes.body
Activitatea literară:

Opera de debut a sa a fost "Filosofii  și plugarii" în 1884.

În primăvara anului 1883 George Coșbuc trimite spre publicare prima s-a traducere.

George Coșbuc este autorul a 120  de volume de poezii și proză, autorul a 9 traduceri din limbi străine în română ,căt și autorul a 2 cărți tipărite în anul 1899.

Premii:

George Coșbuc de-a lungul activității sale literare a primit doar premiul  Premiul Năsturel-Herescu.

Referințe critice:

". . . Cosbuc nu e numai un poet de frunte in literatura romaneasca, ci un apostol, sosind in momentul cand era nevoie de el".(SEXTIL PUSCARIU)

"Pentru corectitudinea ritmului si a rimelor — precum, si pentru producerea de rime noua — are Cosbuc o deosebita dibacie si dragoste si stie sa reflecteze adeseori si in sunetele cuvintelor la mersul mai sprinten ori mai intrerupt, mai agitat ori mai linistit al actiunii ce le descrie . .."(G. BOGDAN-DUICA)

Părerea proprie:
Consider că George Coșbuc a făcut o revoluție in poezia românească. Introducân în limba română niște poezii de care poporul român nu a mai văzut până atunci.

# data[].attributes.body
O scriitoare (autoare a 26 de cărți publicate în română și a 60 de volume apărute în 26 de limbi) și luptătoare pentru libertate civică din România.

1. Înainte de Revoluția din 1989, i s-a luat în trei rânduri dreptul de a publica (1959-1964, 1985, 1988-1989),[9] iar în ultimii doi ani numele ei a fost interzis și cărțile i-au fost scoase și din biblioteci. Înainte de a deveni poetă a lucrat pe un șantier de construcții, deoarece a fost persecutată de regimul comunist, tatăl ei fiind declarat chiabur. Cenzura nu a admis faptul că ea a publicat o carte de poezii despre motanul Arpagic, interpretat de cititori drept o aluzie la Nicolae Ceaușescu. Poeziile ei interzise au fost difuzate în mii de exemplare, scrise de mână de cititori (singurul samizdat românesc) și au fost traduse în numeroase limbi, ca dovadă a cenzurii din România

2. În ianuarie 1993 a fost inițiatoare, împreună cu Romulus Rusan, a Memorialului Sighet, iar în aprilie 1995, a Academiei Civice, pe care le conduce de la începuturi până în prezent.

3. În luna mai 1990 a reînființat Centrul PEN din România, pe care l-a condus până în 2004.

4. În noiembrie 1990 s-a numărat printre fondatorii Alianței Civice (președinte între 1991-2002).

5. În martie 2016 a primit Premiul „Poetul European al Libertății”, pentru volumul Patria mea A4, care a apărut în traducere poloneză în ianuarie 2016. Decernarea premiului a avut loc în cadrul ediției a 4-a din cadrul concursului cu același nume, organizat la Gdansk, în Polonia.[

# data[].attributes.body
A debutat editorial în 1957, student fiind, cu o plachetă de versuri pentru copii, "Alarma", apreciată de criticii literari.

În anul 1958, i-a apărut a doua culegere de versuri pentru copii, "Muzicuţe", şi s-a angajat ca redactor la revista pentru copii ”Scînteia Leninistă”.
Anul 1968 aduce o cotitură în destinul poetului, consemnată de volumul de versuri lirice Numele tău, cu o prefață de Ion Druță.

Premii:
Ordinul Republicii (23 august 1996)
Ordinul național „Steaua României”
Ordinul Prieteniei Popoarelor
Ordinul Insigna de Onoare

Referinte critice:

"Un poet care si-a asumat greul unui grai trecandu-1 prin inima sa si, incarcat de rabdare, intelepciune si noua frumusete, il intoarce semenilor sai care-si deschid de bunavoie inima sa-1 primeasca, pentru a-si duce mai demn, pe mai departe viata in spiritul dreptatii, al iubirii ce covarseste si poate birui totul, al credin-ciosiei fata de cele nepieritoare si al nadajduirii ce nu poate da gres, un asemenea poet ramane-va «suflet in sufletul neamului sau». O astfel de intruchipare exceptionala este acest poet, acest om cat o lacrima in rostogol pe obrazul planetei. Iar Grigore Vieru nu este singur, stejarii cei mai vigurosi tot in padure cresc, el face parte dintr-o generatie cu carti si opere ve s-au impus in constiinta cititorilor in ultimele decenii. As numi doar pe cativa dintre ei, mult mai multi cuprinsi in antologia aparuta de curand la noi: Liviu Damian, Nicolae Da bija, Dumitru Matcovski, Ion Vatamanu, Leonida Lari, Leo Botnaru, mai tanarul, dar foarte daruitul Valeriu Matei, Gheorghe Voda, Nicolae Esinencu, Arcadie Suce-veanu, Ion Gheorghita, Vasile Levitchi, Petru Zadnipru, Aureliu Busuioc, Pavel Botu, Vasile Romanciuc si sa ma ierte zecile si zecile de nume ilustre ce s-ar cuveni citate aici, reprezentand impreuna cu Grigore Vieru o scoala poetica de rang european, scriind o poezie care este viata de toate zilele in sufletul omului, ca painea si apa este hrana in spiritul Logosului intrupat in istorie pentru a in-tesifica miracolul vietii nepieritoare in inima omului. O poezie slujitoare intru edificarea vietii in tot ce este ea minune si bunatate si lumina.

A fost oare poezia de-a lungul veacurilor altceva decat aceasta slujire?"
Ioan Alexandru

Parerea proprie:
Grigore Vieru, a fost si este unul din cei mai talentati poeti romani din Republica Moldova, talentul lui este apreciat nu numai in tara noastra ci si in cele de peste hotare, apreciat pentru poeziile sale frumoase si dragostea sa de patrie.

# data[].attributes.body
Volume de versuri:

Genealogie (Chișinău, 1974)

Citirea proverbelor (Chișinău, 1979)

Din tată-n fiu (Chișinău, 1984)

Ce am pe suflet (Chișinău,1988)

Note de provincial (Chișinău,1991)

Cărți pentru copii:

Dacă ai un prieten (Chișinău,1983)

Mama coase-o floricea (Chișinău, 1987)

Pământul părinților, pământul copiilor (Chișinău, 1989)

Doi iezi (Chișinău, 1990)

Debuturi:

Debut editorial cu placheta Genealogie(1974).

Premii:

• Premiul Nichita Stănescu (2001).
•Premiul Otilia Cazimir al Salonului de Carte Românească (Iași, 2007).
•Marele premiu Ion Creangă al Salonului Internațional de Carte pentru copii (Chișinău, 2010).

Distincții:

Medalia ,, Mihai Eminescu".

Referințe critice:

"Adevărata măsură a talentului acestui poet este dată de dexteritatea cu care folosește materia lexicală în combinații dintre cele mai neașteptate, care surprind cititorul nu numai prin insolitul lor, ci și prin sensul ascuns al sintagmelor rezultate... Valoarea poeziilor sale trebuie descoperită dincolo de învelișul anodin al cuvântului, acolo unde inexprimatul pulsează de sensuri adânci."   (Anca Voicu)

Consider că Vasile Romanciuc este un adevăat maestru în arta poeziei, citind creațiile lui, m-a impresionat faptul, că acesta scrie mai mult poezii, ce par a fi pentru copii, dar duc cu ele o lecție, un gând adânc.

# data[].attributes.body
„Toamnele cresc, grijile cresc, viaţa descreşte” (D. Matcovschi)

„M-a bucurat viața și tot viața m-a întristat. Nu m-am săturat de ea, bună, rea, dar nu m-am săturat. Viața e una întotdeauna și-i ca lumina, a tuturor, numai de viață, numai de viață, numai de viață îmi este dor. Poezie fac, dar viața mea demult nu mai este poezie, este o zbatere nebună pentru o gură de aer, e și un blestem altfel spus, e și o rugăciune, mai puțin lacrimă.” (D. Matcovschi)

S-a născut în satul Vadul-Rașcov, județul Soroca, în prezent raionul Șoldănești, în Republica Moldova, pe 20 octombrie 1939.

În anii 1956-1961 este student la Institutul Pedagogic "Ion Creanga" din Chisinau, Facultatea de Istorie si Filologie.

Pe 21 octombrie 1962, se casatoreste cu Alexandrina , studenta in anul patru la Litere. Tot în acest an devine membru al Uniunii Jurnalistilor din U.R.S.S.

În anul 1964 devine membru PCUS.

În perioada 1966-1970,este redactor-sef adjunct la  saptamanalul  "Cultura".

Între anii 1988-1997 este redactor-șef la revista „Nistru”.

În anul 2013 pe 14 iunie, poetul a fost supus unei intervenții chirurgicale repetate, dupa ce a fost internat cu diagnosticul "proces expansiv tumor cerebral de etiologie post-traumatica", ca urmare a acumularii de sange, iar la 26 iunie, poetul se stinge din viata, in Chisinau.

# data[].attributes.body
Octavian Goga

# data[].attributes.body
■ Activitatea literară :
Prima poezie ("Amurg violet") fiind scrisa în toamna anului 1894 , dar publicată în 1904 .
Primul său volum,, Plumb", publicat în 1916, imediat după ce carnagiul din Primul Război Mondial se dezlănțuise, influența poeziei simboliste era foarte vizibilă, abia din volumele următoare, în ,,Scântei galbene" sau ,,Comedii în fond". Abia după cel de-al Doilea Război Mondial, poezia sa este afiliată curentelor de gândire mai noi.

Volume antume:

,,Plumb", București, 1916

,,Scîntei galbene", Bacău, 1926

,,Bucăți de noapte", București, 1926

,,Poezii", București, 1929

,,Cu voi...", București, 1930

,,Poezii", prefață de Adrian Maniu, București, 1934

,,Comedii în fond", București, 1936

,,Opere", București, 1944

,,Stanțe burgheze", București, 1946

,,Poezii, București", 1956 (ediție revăzută și adăugită de autor, 1957)

Referințe critice :

După părerea mea, toate operele scrise de George Bacovia conțin_ multă lumină spre regăsirea de sine .

La BACOVIA conceptele se topesc ca zahărul în ceai, păstrându-și doar aroma sau gustul, se resorb în substanță însăși a lirismului. Rareori un poet a fost mai "substanțial" decat BACOVIA.  (Stroguş Daria )

Criticii interbelici au văzut în Bacovia un neosimbolist ( George Călinescu) sau "o bisericuță dintr-un lemn" (E.     Lovinescu), un poet cu o materie poetică insuficientă.
„Alternanţa dintre alb şi negru şi modalitatea sumară de a organiza întregul poem pe această alternanţă, ca într-un desen grăbit al cărui subiect este tratat doar în câteva linii fugare de creion, constituie un procedeu dacă nu cu totul nou, în tot cazul mult diferit de întregul patrimoniu simbolist.” (Ion Şiugariu)

„Studiul este scris ca de la poet la poet şi nu strict în cadrele obiective ale unei exegeze critice văzute ca o construcţie de demonstraţii. O anume căldură învăluitoare şi participativă izvorăşte din sufletul poetului Şiugariu, pentru a învălui, în transparenţa ei, marca de personalitate a poeziei bacoviene. Interesul autorului pentru momentul Bacovia devine, pe această linie afectuoasă a apropierii, evocare a unei lumi, a unui spirit al epocii în care poate fi recunoscută incipienţa bacoviană […]. Tropismul afectiv spre valoare indică autorului studiului să marcheze clar departajarea între poeţii cu valoare de atmosferă şi cei cu adevărată valoare dăinuitoare, al căror simbol tutelar era socotit        Bacovia.” (Titu Popescu).

~~~~~~~~~~~~~~~~~~~
~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~

# data[].attributes.body
Această revistă școlară a fost elaborată de elevii clasei a XI-a „A”, membrii echipei „Familia Thunder”, care sunt la fel de frumoși, creativi, inspirați ca și Poezia însăși.

# data[].attributes.headline
Mihai Eminescu  (născut Mihail Eminovici)

# data[].attributes.subject
Mihai Eminescu  (născut Mihail Eminovici)

# data[].attributes.body
Născut la data de  15 ianuarie 1850, în Botoşani, Moldova.  A fost un poet, prozator și jurnalist român, socotit de cititorii români și de critica literară postumă drept cea mai importantă voce poetică din literatura română.

• În 1860 a publicat primul său poem la vârsta de 16 ani (,,De-aș avea");
• În 1867 a intrat ca sufleor și copist de roluri în trupa lui Iorgu Caragiale, apoi secretar în formația lui Mihail Pascaly și, la recomandarea acestuia, sufleor și copist la Teatrul Național;
• Între 1869 și 1872 este student la Viena;
1872 este anul probabil al întâlnirii cu Veronica Micle;
• S-a reîntors în țară, trăind la Iași între 1874-1877, a fost director al Bibliotecii Centrale, în acelaşi an  a devenit bun prieten cu Ion Creangă şi s-a îndrăgostit de Veronica Micle.
• În 1877 s-a mutat la București, unde până în 1883 a fost redactor, apoi redactor-șef  la ziarul Timpu l şi a scris marile lui poeme (seria Scrisorile, Luceafărul etc.).
• În luna ianuarie a anului 1883, Eminescu este internat pentru o vreme în spital.

# data[].attributes.body
"Noi şi pământul

Atâtea stele cad în noaptea asta.
Demonul nopţii ţine parcă-n mâni pământul
şi suflă peste-o iască
năprasnic să-l aprindă.
În noaptea asta-n care cad
atâtea stele, tânărul său trup
de vrăjitoare-mi arde-n braţe
ca-n flăcările unui rug."

"Lumina

Lumina ce-o simt
năvălindu-mi în piept când te vad,
oare nu e un strop din lumina
creată în ziua dintâi,
din lumina aceea-nsetată adânc de viaţă?

Nimicul zăcea-n agonie
când singur plutea-ntuneric şi dat-a
un semn Nepătrunsul:
"Să fie lumină!"

# data[].attributes.body
În 1905 a apărut la Budapesta volumul Poezii, reeditat apoi de editura „Minerva”, la București în 1907 și la Sibiu în 1910. După acest debut editoral, devenit un adevărat eveniment literar, poetul a intrat tot mai mult în conștiința opiniei publice.

Volume de poezii:

1905- „Rugăciune”, „Plugarii”, „Oltul”, „Apostulul”, „Dăscălița”, „Inserare”, „Reîntors”, „Departe”, „Dimineața”, „De la noi”, „Lăutarul”, „Pace”, „Ruga mamei”, „Părăsit”, „Despărțire”, „Așteptare”, „Dorința” etc.
1909- „De demult”, „Colindă”, „Un om”, „Graiul pâinii”, „Străinul”, „Scrisoare”, „Asfințit”, „Sufletul”, „Sonet” etc.
1913- „Revedere”, „Notre dame”, „În muzeu”, „Felinarul”, „Mama”, „Lacul”, „Scrisoarea ta...”, „Gândește-te...”, „Inima”, „Strămoșii”, „Eu știu un basm”, „Un trandafir se stinge”, „Toamnă nouă” etc.
1916- „Fără țară”, „Așteptare”, „În pace mută”, „Portretul”, „Apostolul”, „Pribeag străin” etc.
1939- „Din larg”, „Trecutul”, „O ramură întârziată”, „Apus”, „În mine odată” etc.

Referințe critice:

Criticul literar Ion Dodu Bălan aprecia că volumul lui Goga „înseamnă începutul unei noi epoci pentru sufletul nostru românesc”, pentru că „nimeni n-a întrecut la noi vigoarea, puritatea și muzica limbii, bogăția colorilor, originalitatea ideilor, seninătatea concepțiilor, candoarea expesiilor și fondul sănătos național”.

Iosif Vulcan revine, cu ocazia publicării poeziei Așa o fost să fie, cu aprecierea că Goga este „un talent original inspirat de sufletul poporului”.

După părerea mea Octavian Goga a fost un poet remarcabil de o valoare culturală și spirituală inestimabilă.

# data[].attributes.body
1955 - Nichita și-a adunat poeziile sale „bășcălioase” într-un volum numit Argotice — cântece la drumul mare și publicat foarte târziu, după moartea sa, în 1992, de Doina Ciurea.

1957 - În luna martie, Nichita Stănescu debutează simultan în revistele „Tribuna” din Cluj și în „Gazeta literară” cu trei poezii.

1964 - Apare la începutul anului O viziune a sentimentelor, un volum cu care poetul primește Premiul Uniunii Scriitorilor.

1969 - Tipărește Necuvintele, care primește Premiul Uniunii Scriitorilor. Mai apare și volumul de poezii Un pământ numit România. Este numit redactor-șef adjunct al revistei „Luceafărul”, alături de Adrian Păunescu.

1972 - Publică două noi volume de poezii: Belgradul în cinci prieteni și Măreția frigului. Pentru volumul de eseuri Cartea de recitire obține pentru a treia oara Premiul Uniunii Scriitorilor.

Se presupune că a fost nominalizat de Academia Suedeză la Premiul Nobel pentru Literatură, alături de Max Frisch, Jorge Borges, Leopold Sedar Senghorn.

REFERINȚE CRITICE:
Ștefan Augustin Doinaș

“ | Nichita Stănescu se mișca într-adevăr într-o sferă superioară, siderată de valori exclusiv artistice. Cât despre gustul său pentru „compromis”, cred sincer că nu prea știa ce înseamnă acest lucru, tocmai pentru că era un ingenuu. Dacă nu mi-ar fi teamă că devin prea ... doct, aș zice că spiritul său ludic îl făcea să plutească pe deasupra situațiilor, pentru a căror substanță tragică cred că nu avea „organ”: tălpile lui nu se atingeau nici de flori, nici de mocirlă. Singurul păcat al lui Nichita Stănescu a fost crima săvârșită față de sine însuși: distrugerea sistematică a carcasei care-i asigura superbul exercițiu al spiritului.„Nichita Stănescu este cel mai important poet român de după cel de-al doilea război mondial. Odată cu el, prin el, logosul limbii române ia revanșa asupra poeților ei.”

PĂREREA PROPRIE:
După părerea mea, Nichita Stănescu a lăsat o amprentă enormă în literatura română. Avea un stil original, profund și simplu, care, l-a îndrumat să creeze poezii, iar acestea la rândul lor au captat atenția oamenilor din întreaga lume.

# data[].attributes.body
Romanţa celor ce se vând

Se-ngroapă soarele-ntr-un nor -
O, negrul nor ca şi mormântul
Înşelătoarelor ce mor
Neplânse de amanţii lor!

Pe la ferestre-şi plimbă vântul
Tristeţile sfârşitului de vară,
În timp ce-n cârciuma murdară,
Din strunele de-aramă - cântul
Chitarelor
Îşi ia avântul...

Iar pe la mese,
Rând pe rând,
O ceată de amanţi artişti -
Toţi ne'nţeleşi şi mari,
Toţi Crişti...
Îşi beau iubirea, fredonând
Romanţa celor ce se vând.

# data[].attributes.body
Pote cândva...

Pote cândva se vor stinge pe lume durerile
Şi ne-om întoarce pe-acolo pe unde-am trăit,
Şi după noi s-or întoarce si munţii şi mările,
Şi toţi acei pentru care cu sânge-am plătit.

Proaspăt născuţi vom păşi peste apele clarele
Ca Orion, dăruitul cu mers prin vâltori,
Vântul va trece prin noi fără piedici şi soarele,
Căci noi vom fi nişte gânduri de dor în culori.

Către un ţărm mă va duce lumina ta geamănă,
Şi m-a lăsa amintirii pe tandrul nisip,
Poate cândva ne-om găsi mai uşor cei ce seamănă,
Nemaiputând să ne-ascundem ca azi după chip.

# data[].attributes.body
Eu sunt acel pe care l-am visat,
L-am cautat si-am vrut sa-l nascocesc,
Ca prin gunoiul meu cel omenesc
Sa treaca raza, ager si curat.

Acel ce-atinge neatins noroiul
Si poate duce drum si peste cer
Si sa ramaie fier de este fier,
Rugina-n el sa nu-si puie altoiul.

Sa nazuiasca-n marmura schimbare,
Singuratatii, de sus, de stalactit,
Fiind cu toate-n veac nepotrivit
Si aripile fiindu-i vesnic calatoare.

Eu stiu tacea cand visul a murit,
Si-n toata clipa-nalt cate-o statuie
Tacerii , pe un drum ce suie
Neispravit.

# data[].attributes.body
"Puţin ne pasă cine-i, al cui, şi cum îl cheamă.
El a trecut liceul cu cea mai slabă notă,
Apoi s-a făcut actor. Dar faţa-i idioată
N-a încântat pe nimeni, cel mult pe câte-o damă.

A-ntrat apoi în oaste şi-a stat, cum bag de seamă,
În lazaret trei toamne, pus bine de-o cocotă.
Ieşind, a scris novele, dar n-a scris bun o iotă;
Apoi s-a făcut pictor şi-artist de panoramă.

Cu timpul un istoric i-a dat să scrie copii,
Dar nu ştia sintaxa, scria ca-n timpul mitic
S-a hotărât în urmă să-şi deie ortul popii.

S-a spânzurat! Dar bietul rămase paralitic,
Că l-au tăiat din ştreanguri, şi-atunci ştergându-şi stropii
P-obraz, şi-a dat de petic, fondând un ziar critic."

# data[].attributes.body
»Ana Blandiana a debutat în poezie în anul 1946, cu cartea de poezie "Persoana întâia plural".

Volume de poezii:

Persoana întâia plural, 1964

Călcâiul vulnerabil, 1966;

A treia taină, 1969;

50 de poeme, 1970;

Octombrie, Noiembrie, Decembrie, 1972;

Poeme, 1974;

Somnul din somn, 1977;

Întâmplări din grădina mea, 1980;

Ochiul de greier, 1981;

Ora de nisip, 1984;

Stea de pradă, 1986;

Alte întâmplări din grădina mea, 1987;

Întâmplări de pe strada mea, 1988;

Poezii, 1988;

Arhitectura valurilor, 1990;

100 de poeme, 1991;

În dimineața de după moarte, 1996;

La cules îngeri, 1997, 2003, 2004;

Cartea albă a lui Arpagic, 1998;

Balanța cu un singur talger, 1998;

Soarele de apoi, 2000;

Refluxul sensurilor, 2004;

Poeme (1964-2004), 2005;

Întoarcerea lui Arpagic, 2008;

Patria mea A4, 2010;

Pleoape de apă, 2010;

În bibliotecă, 2018

Variațiuni pe o temă dată, 2018

Premii și distincții:

Premiul pentru poezie al Uniunii Scriitorilor din România, 1969;

Premiul pentru poezie al Academiei Române, 1970;

Premiul pentru proză al Asociației Scriitorilor din București, 1982;

Premiul Internațional "Gottfried von Herder", Viena, 1982;

Premiul Național de Poezie, 1997; Premiul "Opera Omnia", 2001;

Premiul Internațional "Vilenica", 2002;

În martie 2016 a primit Premiul „Poetul European al Libertății”, pentru volumul Patria mea A4, care a apărut în traducere poloneză în ianuarie 2016.

Referințe critice:
Receptarea critică a operei Anei Blandiana a fost extrem de bogată, la fel de bogată ca și opera

"Subliniază că «situația dilematică este creată prin raportarea normelor biologice la cele etic-sociale»; «conștiința trupului păcătos și precar ajunge însă cu timpul sursa unei voluptăți reci, sarcastice, revendicând ultragiul», «mijloc de exteriorizare a vitalismului intens»." ( Marian Popa )

"«Somnul nu este cu necesitate o prefigurare a morții; e întoarcerea pentru o clipă la ritmul pur al materiei, o zonă de liniște și de plenitudine a pasiunii degajate de forța devastatoare a simțurilor; iubirea își regăsește în acest spațiu chipu-i melancolic, suav, spiritualizat»" ( Eugen Simion )

Părere proprie:
Consider că Ana Blandiana este în primul rând o femeie foarte puternică. Îmi place la Blandiana că mereu este ea însuși. De aceea Ana Blandiana afirmă că toţi marii poeţi seamănă între ei. Aceştia străbat aceleaşi meleaguri, parcurg acelaşi teritoriu pe care noi toţi îl parcurgem. Poetul care caută diferenţa nu este cel cu adevărat original, deoarece originalul vine de la origine, de la început, de la ceea ce este comun tuturor. Poetul nu este omul cel mai evoluat, ci, dimpotrivă, cel mai primitiv, cel mai uman, cel pentru care pierderea, distanţarea, sînt mai puţin pronunţate. De aceea Blandiana poate spune „Totul este eu însumi“. Asta face ca ea să fie mai deosebită față de alții, asta o face mai bună decât alții.

# data[].attributes.body
Mamă, tu eşti…

Mamă,
Tu eşti patria mea!
Creştetul tău –
Vârful muntelui
Acoperit cu nea.
Ochii tăi –
Mări albastre.
Palmele tale –
Arăturile noastre.
Respiraţia ta –
Nor
Din care curg ploi
Peste câmp şi oraş.
Inelul
Din degetul tău –
Cătare
Prin care ochesc
În vrăjmaş.
Basmaua –
Steag,
Zvâcnind
Ca inima…
Mamă,
Tu eşti patria mea!

# data[].attributes.body
Floarea se naşte zâmbind,
floarea trăieşte zâmbind,
şi, desigur,
ni se pare de prisos
s-o întrebăm:
de ce eşti tristă?
te doare ceva?
ce s-a întâmplat?

Nici nu ne trece prin gând
că şi frumuseţea
poate avea motive
de suferinţă -
uităm
că şi noi, uneori,
zâmbim luminos
doar pentru a împiedica lacrima
să ajungă în ochi.

# data[].attributes.body
„Eu am crezut şi cred, mai cred, ca-ntâia oară, că nu-i poetul, nu-i poet fără de ţară.” (D. Matcovschi)

Anul debutului literar:

Dumitru Matcovschi a debutat în poezie în 1963 cu volumul „Maci în rouă”.

Volume de poezii:

„Poezia e dragostea mea dintâi”. (D. Matcovschi)

Dumitru Matcovschi este autorul a peste 50 volume de poezii, iar datorită acestora este recunoscut în critica literară pe plan internațional, reprezentând  un simbol al mișcării de renaștere națională din Basarabia.
| 1969 | - „Descîntece de alb şi negru”
| 1971 | - „Melodica”;
| 1974 | - „Grâul”;
| 1977 | - „Axa”;
|1981 | - „Patria, poetul și balada”;
| 1987 | - „Tu, dragostea mea”;
| 1990 | - „Soarele cel mare”;
| 1991  | - „Imne și blesteme”;
| 1998 | - „Vad”;
| 1999 | - „Crucea”;
| 2001 | -„Veșnica toamnă”;
| 2003| - „Pasarea nopții pe casă”.

Premii și distincții:
În semn de înaltă apreciere pentru abnegația și perseverența de care a dat dovadă, pentru  promovarea valorile naționale și culturale, pentru opera sa importantă care este în stare să farmece pe oricine, Dumitru Matcovschi a deținut diverse premii și distincții...

| 1989 |  - Scriitor al poporului;
| 1990 | - Laureat al Premiului de Stat al Republicii Moldova;

| 1992 | -  Deţinător al medaliilor “Mihai Eminescu” (retras în 1994) şi “Pentru distincţie în muncă”;

| 1996 |  - Cavaler al Ordinului Republicii Moldova;

| 1996 | - Membru titular al Academiei de Științe din Republica Moldova;
| 1997 | - Laureat al Festivalului Internațional de poezie „Nichita Stănescu”;

| 2000 | - Cavaler al Ordinului Steaua României în grad de Comandor;
| 2010 | - Cetăţean de onoare al municipiului Chişinău;
| 2012| -  Ordinul Meritul Cultural în grad de Mare Ofițer, categoria A „Literatură”.

În numele acestei personalități marcante, începând cu 1 septembrie 2003 Liceul din comuna Vadul-Raşcov poarta numele poetului Dumitru Matcovschi.

Începând 2011, anual de ziua de nașterea a poetului ( 20 octombrie) se organizează Festivalul Internațional de Poezie și Cântec “Dumitru Matcovschi”.

Dumitru Matcovschi s-a învrednicit de o mulțime de premii și distincții, pe care unii scritorii nici să le viseze nu pot, dar totuși rămâne de remarcat faptul că cea mai importantă poziție este cea pe care a ocupat-o în rândurile umanității, este opinia poporului, fiind considerat: OMUL CULTURII, OMUL CETĂȚII!

Referințe critice:

„Pentru literatura, cultura, spiritualitatea noastră, moartea lui Dumitru Matcovschi este o pierdere enormă. El a fost cel care a cântat Basarabia pe vremuri grele” (Ion Hadârcă)

„DUMITRU MATCOVSCHI – UN POET PĂTIMAŞ AL DORULUI” (Academicianul Mihail Dolgan)

„El îşi scrie atât proza, cât şi dramaturgia cu aceleaşi unelte ce ţin de poezie, adică ţin de lirism, metaforă, trăire, sentiment (...). Sentimentul şi meditaţia sunt două maluri sigure, între care curge fluviul poetic cu numele Dumitru Matcovschi. Din aliajul acestor două maluri de lut viu, însufleţit, se plămădeşte, se încheagă Soarele cel Mare al inspiraţiei şi revelaţiei...” (Gheorghe Ciocoi)

„Axa programului poetic al lui Dumitru Matcovschi a fost şi a rămas simplitatea, măsura, echilibrul, armonia interioară, definită de intuiţia organică a complexităţii trăirilor umane. O altă caracteristică a poeziei lui este muzicalitatea sugestivă, alimentată de incantaţia cuvintelor, de aranjamentul lor în fraza poetică... ” (Eliza Botezatu)

„Dumitru Matcovschi este un poet autentic şi, prin demnitatea şi suferinţa lui, un simbol al Basarabiei.” (Eugen Simion)

„În atari condiţii, el şi-a asumat, mai departe, condiţia a ceea ce se descoperise demult: un Don Quijote al literaturii basarabene.”
( Theodor Codreanu)

Părerea proprie:
Consider că sunt o mulțime de scriitori și absolut toți sunt talentați, însă Dumitru Matcovshi nu este o personalitate talentată, el este mult mai mult, el este perfecțiunea. Opera acestuia este fenomenală, este cea care ne descrie pe fiecare în parte, este cea căreia datorăm libertatea și independența țării.  Opera personalității proeminente a lui Dumitru Matcovschi conține în sine confesiune intimă,  atitudine etică sau civică, mobilizatoare şi combativă, muzicală şi senină, care cucereşte prin simplitatea şi claritatea discursului, prin armonia sonorităţilor, dar şi a sentimentelor (dorul de viaţă, de casa părintească, de grai, de femeie, de oameni). Dar ea este şi de un dramatism profund, în reverberaţiile unei voci tremurânde de nelinişte, un „strigăt existenţial” datorită căreia destinul uman şi literar al lui Dumitru Matcovschi pare a fi în contratimp cu istoria. Opera lui Dumitru Matcovschi posibilitatea nemuritoare a acestuia de a schimba lumea și a face din ea un curcubeu, în care cele 7 culori ar prezenta motivele de fericire.

# data[].attributes.body
Rar

(de George Bacovia)

Singur, singur, singur,
Într-un han, departe --
Doarme şi hangiul,
Străzile-s deşarte,
Singur, singur, singur...

Plouă, plouă, plouă,
Vreme de beţie --
Şi s-asculţi pustiul,
Ce melancolie!
Plouă, plouă, plouă...

Nimeni, nimeni, nimeni,
Cu atât mai bine --
Şi de-atâta vreme
Nu ştie de mine
Nimeni, nimeni, nimeni...

Tremur, tremur, tremur...
Orice ironie
Vă rămâne vouă --
Noapte e târzie,
Tremur, tremur, tremur...

Veşnic, veşnic, veşnic,
Rătăciri de-acuma
N-or să mă mai cheme --
Peste vise bruma,
Veşnic, veşnic, veşnic...

Singur, singur, singur,
Vreme de beţie --
I-auzi cum mai plouă,
Ce melancolie!
Singur, singur, singur...

# data[].attributes.body
2021

# data[].attributes.body
La 25 februarie debutează în revista "Familia", din Pesta, a lui Iosif Vulcan, cu poezia "De-aş avea". În creaţia poetului şi-au aflat expresia durerera şi revolta oamenilor de rând, critica burghezimii, ştiinţa şi filosofia, natura şi dragostea. Operele cele mai reprezentative ale sale sunt: ,,Sărmanul Dionis'' (1 decembrie 1872 "Convorbiri literare"), ,,Floare albastră'' ( 1 aprilie 1873 "Conv. lit."), ,,Dorinţă'' (1 septembrie 1876 "Conv.lit."), ,,Lacul'' (1 septembrie 1876 "Conv. Lit."), ,,Sara pe deal'' (1 iulie 1885 "Conv. Lit."), ,,O, rămâi'' (1 februarie 1879 "Conv. Lit."), ,,Epigonii "(1870, "Conv. lit."), ,,Scrisorile'', cea mai mare bogăţie a sa fiind poemul ,,Luceafărul''. Capodopera, ce păşeşte peste vremi şi meridiane, poemul ,,Luceafărul'' încununează calea de creaţie a aceluia căruia i-a fost menit să devină şi el astru, cu acelaşi nume în literatura română. şi poetul. Mihai Eminescu reprezintă continuitatea culturii şi a literaturii române în ceea ce a realizat ea până la Eminescu, deschizând, prin modernitatea totală a gândirii şi a creaţiei sale, drumul spre şi mai depline împliniri.

REFERINŢE CRITICE:
„Ceea ce caracterizează mai întâi de toate personalitatea lui Eminescu este o așa covârșitoare inteligență, ajutată de o memorie căreia nimic din cele ce-și întipărise vreodată nu-i mai scăpa (nici chiar în perioadele bolnave declarate), încât lumea în care trăia el după firea lui și fără nici o silă era aproape exclusiv lumea ideilor generale ce și le însușise și le avea pururea la îndemână. În aceeași proporție tot ce era caz individual, întâmplare externă, convenție socială, avere sau neavere, rang sau nivelare obștească și chiar soarta externă a persoanei sale ca persoană îi era indiferentă.” ( Titu Maiorescu)
„Așa l-am cunoscut atuncea, așa a rămas până în cele din urmă momente bune: vesel și trist; comunicativ și ursuz; blând și aspru; mulțumindu-se cu nimica și nemulțumit totdeauna de toate; aci de o abstinență de pustnic, aci apoi lacom de plăcerile vieții; fugind de oameni și căutându-i; nepăsător ca un bătrân stoic și iritabil ca o fată nervoasă. Ciudată amestecătură! – fericită pentru artist, nefericită pentru om!”( I.L. Caragiale)

PĂRĂREA PROPRIE:
Creaţia marelui geniu si poet Mihai Eminescu este bogată în diferite teme şi motive. Este cunoscută, apreciata şi studiată nu numai de românii, dar şi de alte popoare de după graniţele acestei ţari. Este tradusă în mai mult de 60 de limbi. Opera sa formează o epocă în dezvoltarea artistică a poporului român. Opera acestuia va rămâne mereu vie, faimoasă şi trasmisă din generaţii în generaţii, pentru ca rămâne a fi cea mai bună!

# data[].attributes.body
"Lumina raiului

Spre soare râd!
Eu nu-mi am inima în cap,
nici creieri n-am în inimă.
Sunt beat de lume şi-s pagân!
Dar oare ar rodi-n ogorul meu
atâta râs făr'de căldura raului?
Şi-ar înflori pe buza ta atâta vrajă,
de n-ai fi frământată, "

"Melancolie

Un vânt răzleţ îşi şterge lacrimile reci pe geamuri.
Plouă.
Tristeţi nedesluşite-mi vin, dar toată durerea,
ce-o simt n-o simt în mine,
în inimă,
în piept,
ci-n picurii de ploaie care curg.
Şi altoită pe fiinţa mea imensa lume
cu toamna şi cu seara ei
mă doare ca o rană.
Spre munţi trec nori cu ugerele pline.
Şi plouă."

# data[].attributes.body
Poezie
„ Tu, Doamne, tu, stăpânul peste fire,
Ce din curata stelelor lumină
Dai lumilor de veci orânduire;
Tu, într-o clip-a milei tale sfinte,
Și sorții mele scris-ai o menire:
Ce-nfricoșat e darul tău, părinte!

Pleoapelor tu nu le-ai dat hodină,
Nici sufletului mută-mpăciuire,
Nici minții mele somnul fără vină!

În noaptea grea, când bolta-nfiorată,
Cu junghi de aur își străpunge sânul,
Când codru-și vede fala-ngenuncheată
Și umilit se zbuciumă bătrânul,
Când trăsnete potrivnice se-ncaier
Și creștetele brazilor despică,
Eu în văzduhuri deslușesc un vaier,
Cum din adânc spre mine se ridică,
Gemând prelung la poarta mea, stăpâne!
Simt frământată-n urlete păgâne
Nemărginita lumilor durere,
Cum vine-n zborul aripilor grele

De-mi zguduie zăvorul și mă cere
Strivită simt în matca ei, părinte,
Cum se frământă chinuita minte,
Cum gânduri vin în clipele acele
Și se prăval în pacea nopții mele
Ca bulgări grei în groapa-ntunecată!...

În zori de zi, în umeda răcoare,
Când fața plânsă florile-și înclină
În alintarea razelor de soare,
Robit de-ntâia zare de lumină,
Drumeț grăbit și fără de hodină,
Simt sufletul de drumu-i cum se gată.
Descătușat din pacea lui aleargă,
Ca vulturul în goana-nviforată,
Pământu-ntreg cu-ntinderea lui largă
El a purces sălbatic să-l străbată,
Cătând în drum sămânțele durerii...

Prin valul firii fără de repaos
Ca un vâslaș aprins își taie cale,
Își scaldă ochii-n râul larg de jale,
El totul vede, toate le ascultă...
Unde-i plânsoarea zărilor mai multă
El își rotește aripile sale.

Târziu, când geana zărilor senine
Se-nchide lin, și soarele pe munte
Își culcă chipul roșu de rușine,
Pe-a stelelor strălucitoare punte,
Drumeț înfrânt, cobori și tu la mine,
Povara grea abia mi te mai ține.

Din praful sur al zilei chinuite,
Cules în prada zborului sălbatic,
Din al durerii chiot furtunatic,
Din zâmbete de buze ofilite,
Din tulburări de patimi și ispite:
În truda grea, când tâmpla-nfierbântată
Se zbuciumă zăgazul să și-l frângă,
În biata minte greu cutremurată
Sămânța ta tresare-atunci, stăpâne,
Și tu-mi răsai, senină și curată,
Strălucitor, un strop de apă vie,
Ce-mi luminează-n negura nătângă,
Tu, tainică și sfântă Poezie! ”
(Octavian Goga)

# data[].attributes.body
EMOȚIE DE TOAMNĂ

A venit toamna, acoperă-mi inima cu ceva,

cu umbra unui copac sau mai bine cu umbra ta.

Mă tem că n-am să te mai văd, uneori,

că or să-mi crească aripi ascuţite până la nori,

că ai să te ascunzi într-un ochi străin,

şi el o să se-nchidă cu-o frunză de pelin.

Şi-atunci mă apropii de pietre şi tac,

iau cuvintele şi le-nec în mare.

şuier luna şi o răsar şi o prefac

într-o dragoste mare.

AUTOPORTRET
Eu nu sunt altceva decât
o pată de sânge
care vorbeşte.

# data[].attributes.body
N-a fost nimic din ce-a putut să fie,
Şi ce-a putut să fie s-a sfârşit...
N-a fost decât o scurtă nebunie
Ce-a-nsângerat o lamă, lucioasă, de cuţit!...

N-am fost decât doi călători cu trenul,
Ce ne-am urcat în tren fără tichete
Şi fără nici un alt bagaj decât refrenul
Semnalului de-alarmă din perete!...

Dar n-am putut călători-mpreună...
Şi fiecare-am coborât în câte-o gară,
Ca două veveriţe-nspăimântate de furtună -
Furtuna primei noastre nopţi de primăvară!

Şi-atâta tot!... Din ce-a putut să fie,
N-a fost decât un searbăd început
De simplu "fapt divers", ce nu se ştie
În care timp şi-n care loc s-a petrecut!...

# data[].attributes.body
Enigma

O cunoşţi pe vrăjitoarea cea născută pentru sine?..
Azi era aşa-mbrăcată,
Şi frumoasă, şi ciudată,
Şi striga prin toată piaţa:
„Vreau o lume fără mîine!”

O cunoşti pe vrajitoarea, ce-alerga-n atîtea seri
Dupa noi pe străzi ascunse?
Azi în piaţa mă ajunse
Şi îmi spuse la ureche:
„Vreau o lume fără ieri...”

Eu mă duc din casa asta, că la noapte iară vine
Cică-n rochie albastră
Şi-o sa bată la fereastră,
Şi-o să-ntrebe:
„Unde-i lumea fără ieri şi fără mîine?”

# data[].attributes.body
"Pe Bistriţa, cântând
O tânără fecioară,
În vânt având vestmântul
Şi-n păr vuindu-i vântul,
Cu pluta ei uşoară
Trecea-n amurgul zilei —
Pe Bistriţa cântând.

Închise între stânci
Sălbaticele ape
Gemeau ca-n agonie
Albastre de mânie,
Izbindu-se să scape
Cu vuiet şi cu vaiet —
Închise între stânci.

La cârma plutei sta
Copila zâmbitoare:
Mireasă-i astă fată
Cu moartea cununată
Şi-n stingerea de soare
Părea un chip din basmuri —
La cârma plutei sta!

Privind în urma ei,
Vedeam cum dânsa trece
Râzând pe lângă stâncă —
De nu venea adâncă
Din ceruri noaptea rece,
Şi-acum aş fi acolo
Privind în urma ei!"

# data[].attributes.body
Eu cred

Eu cred că suntem un popor vegetal,
De unde altfel liniştea
În care aşteptăm desfrunzirea?
De unde curajul
De-a ne da drumul pe toboganul somnului
Până aproape de moarte,
Cu siguranţa
Că vom mai fi în stare să ne naştem
Din nou?
Eu cred că suntem un popor vegetal-
Cine-a văzut vreodată
Un copac revoltându-se?

# data[].attributes.body
Lui Mihai Eminescu

Ştiu: cândva, la miez de noapte,
Ori la răsărit de Soare,
Stinge-mi-s-or ochii mie
Tot deasupra cărţii Sale.

Am s-ajung atunce, poate,
La mijlocul ei aproape.
Ci să nu închideţi cartea
Ca pe recile-mi pleoape.

S-o lăsaţi aşa deschisă,
Ca băiatul meu ori fata
Să citească mai departe
Ce n-a dovedit nici tata.

Iar de n-au s-auză dânşii
Al străvechii slove bucium,
Aşezaţi-mi-o ca pernă
Cu toţi codrii ei în zbucium.

# data[].attributes.body
Se-aşterne praful
pe cuvintele noastre de dragoste.
Ai putea scrie pe ele
cu degetul
"Te iubesc".
Păianjenul harnic
le îmbracă-n veşmânt de mătase
ca şi cum ar coperta
un dicţionar de arhaisme.

# data[].attributes.headline
Texte reprezentative de preamărețul Dumitru Matcovschi:        

# data[].attributes.subject
Texte reprezentative de preamărețul Dumitru Matcovschi:        

# data[].attributes.body
1) DOR

Apa mare ne desparte.
Nu stiu pasare sa fiu.
Stiu ca-n mine creste lutul.
Si ca lutul doare stiu.
Apa mare si adanca
izvorand din stanci adanci.
Eu de-o parte plang cu jele,
tu de alta parte plangi.
Cine-aude, cine vede?
Ne topim nadajduind.
Intinzi mana catre mine,
catre tine mana-ntind
Si pe maluri departate
ne prefacem deodat
intr-o salcie uscata
si-ntr-un pui de plop uscat.
* * *
Apele raului, domoale,
curgeau la vale
ca mierea, dulce si greu.
Soarele pe umarul meu
ardea,
umarul ma durea.
Am intrat in rau pana la brau,
pana mai sus de brau.
Nevazut, apele-au descrescut.
Am intrat in rau pana la piept,
pana mai sus de piept.
Nevazut, apele-au descrescut.
Ca niste sabii stralucitoare
pestii mi se zbateau la picioare.
Se zbateau ca mureau,
iar daca mureau tot se zbateau.
Erau pesti sau nu erau?
Ma vedeam ca dezgolesc
cimitirul stramosesc:
os de tampla, os de frunte
Si-am facut din oase punte!
Cand am inceput sa plang,
s-a-ntors raul din adanc:
herghelie grea de valuri
intre cele doua maluri
Si-ntre valuri numai eu,
si-ntre maluri numai eu.

Citirea textului este prezentă în link-ul atașat mai jos:
https://vocaroo.com/ieWFni0D7rz

2) Dragostea poetului
Poetul a iubit si-a patimit.
Ca un copil poetul a iubit.
Femeie preafrumoasa a iubit.
Si-a patimit, si-n patimi a trait,
dar patimile nu l-au biruit
de-aceea ca poetul a iubit:
ca un poet, ca cel mai demn poet,
cu-o inima ce nu-ncapea in piept,
cu dor mistuitor, coborator
din spatii ametite greu de zbor,
din lumi ce nu exista pe pamant.
Poetul a iubit si a fost sfant.
Dar ea, iubita, oare l-a iubit?
Dar ea, iubita, oare-a patimit?
Dar ea, iubita, nu l-a inselat,
nu l-a mintit, femeie, cu-n oftat?
Ci ea, iubita, n-a fost umbra lui,
a Marelui, a Zburatorului:
ea n-a venit din haos, dar din rost,
ea nu a fost mai mult decat a fost,
ea a ravnit o casa si un pat
si-n casa ceea, tanar, un barbat
si nu un zeu, si nu un Demiurg,
barbat cu brate grele de amurg.
Poetul a iubit. Iubirea lui
a fost iubirea verde-a codrului,
a fost iubirea plaiului matern,
iubirea unui geniu etern
al graiului, ce sfant e pentru toti:
parinti, copii, nepoti si stranepoti;
a fost iubirea neamului intreg,
pe care astazi voi s-o inteleg
si-o inteleg, si nu-nteleg nimic:
pana la ea nu stiu sa ma ridic,
ci ea ramane totusi un mister,
sa arda cu Luceafarul din cer.
Tu, Veronica, nu mai plange, nu,
ca nu esti vinovata numai tu.
Si poate nu e nimeni vinovat:
Poetul a iubit cum i-a fost dat:
ca un poet Poetul a iubit
femeia ce din mit a rasarit.
Stai langa el, icoana scumpa fii,
cu dorul tau de casa si copii,
si nu te stinge, nu te ofili:
chiar daca vrei, tu nu mai poti muri,
pentru ca el, Poetul, te-a iubit.
El tot ce a iubit a-nvesnicit!
Citirea textului este prezentă în link-ul atașat mai jos:
https://vocaroo.com/eSbM8mH6I1T

3) Absurd
O dramă astă viață. Un scenariu.
Și omul ca un pește în acvariu.
Și universul un sistem divers.
Și stelele nu-ncap în univers.
Și gândul nu încape în cuvânt.
Nu mai încape gândul în cuvânt.
Nu mai încape gândul nici în gând.
Este un rând.
Un rând fără de rând.
Și nu încap sicriile-n pământ
Și anii trec, și timpul trece, scurt.
O clipă veșnicia, prin absurd.
Citirea textului este prezentă în link-ul atașat mai jos:
https://vocaroo.com/3bsp4P9HGfK

„Poezia este o scânteie”
(D. Matcovschi)

# data[].attributes.body
Decembre

de George Bacovia

Te uită cum ninge decembre...
Spre geamuri, iubito, priveşte --
Mai spune s-aducă jăratec
Şi focul s-aud cum trosneşte.

Şi mână fotoliul spre sobă,
La horn să ascult vijelia,
Sau zilele mele -- totuna --
Aş vrea să le-nvăţ simfonia.

Mai spune s-aducă şi ceaiul,
Şi vino şi tu mai aproape, --
Citeşte-mi ceva de la poluri,
Şi ningă... zăpada ne-ngroape.

Ce cald e aicea la tine,
Şi toate din casă mi-s sfinte, --
Te uită cum ninge decembre...
Nu râde... citeşte nainte.

E ziuă şi ce întuneric...
Mai spune s-aducă şi lampa --
Te uită, zăpada-i cât gardul,
Şi-a prins promoroacă şi clampa.

Eu nu mă mai duc azi acasă...
Potop e-napoi şi nainte,
Te uită cum ninge decembre...
Nu râde... citeşte nainte.

# data[].attributes.body
,,De-aş avea''

De-aş avea şi eu o floare
Mândră, dulce, răpitoare,
Ca şi florile din mai,
Fiice dulce-a unui plai,
Plai râzând cu iarbă verde,
Ce se leagănă, se pierde,
Undoind încetişor,
Şoptind şoapte de amor;

De-aş avea o floricică
Gingaşă şi tinerică,
Ca şi floarea crinului,
Alb ca neaua sânului,
Amalgam de-o roz-albie
Şi de una purpurie,
Cântând vesel şi uşor,
Şoptind şoapte de amor;

De-aş avea o porumbiţă
Cu chip alb de copiliţă,
Copiliţă blândişoară
Ca o zi de primăvară,
Câtu-ţi ţine ziuliţa
I-aş cânta doina, doiniţa,
I-aş cânta-o-ncetişor,
Şoptind şoapte de amor.

,,Ce te legeni?...''

- Ce te legeni, codrule,
Fără ploaie, fără vânt,
Cu crengile la pământ?
- De ce nu m-aş legăna,
Dacă trece vremea mea!
Ziua scade, noaptea creşte
Şi frunzişul mi-l răreşte.
Bate vântul frunza-n dungă -
Cântăreţii mi-i alungă;
Bate vântul dintr-o parte -
Iarna-i ici, vara-i departe.
Şi de ce să nu mă plec,
Dacă păsările trec!
Peste vârf de rămurele
Trec în stoluri rândurele,
Ducând gândurile mele
Şi norocul meu cu ele.
Şi se duc pe rând, pe rând,
Zarea lumii-ntunecând,
Şi se duc ca clipele,
Scuturând aripele,
Şi mă lasă pustiit,
Vestejit şi amorţit
Şi cu doru-mi singurel,
De mă-ngân numai cu el!

# data[].attributes.body
Poezia este limbajul celor ce nu și-au pierdut definitiv inima. Acesta reprezintă însăși viața, însuși sufletul vieții, plin de dor și  uitare, fericire și tristețe, dragoste și ură.
Poezia este un mijloc de delectare spirituală și intelectuală, fapt ce o deosebește complet de celelalte texte, precum romanul. Genul liric presupuneo altă abordare a lucrurilor din jur, deoarece poetul își exprima în mod direct gîndurile, ideile și sentimentele cu ajutorul eului liric, vocea autorului în text, utilizând numeroase procedee artistice: figuri de stil și imagini artistice. Iar, pe de altă parte, romanul presupune: acțiune amplă , personajele complexe, tipuri de conflicte și firuri narative.
Poezia reprezintă unealta cunoașterii, deoarece ea redă niște adevăruri și concepte esențiale. Astfel arta poeziei înseamnă viata veșnică, căci aceasta poate surprinde o clipă dintr-o eternitate.Poezia este înțelepciune, întrucît ea pune în mișcare imaginația omului cu ajutorul cuvintelor. Și, aceste reprezintă arta frumosului , fiindcă în poezie este concentrat un amalgan de stări și culori.
Spre deosebire de alte texte epic sau dramatic poezia este tărîmul magic a-l eului, este o evadare de emoții. Acesta este constitutiă din mai multe elemente definitorii ca: strofa, rima și ritmul , ce redau muzicalitatea acesteia.De asemenea, este constituia din imagini artistice și figuri de stil, ce subliniază, de obicei, tema și mesajul poeziei.
Poezia poate avea o importanță deosebită în viața cootidiană, deoarece aceasta transmite cititorilor un mesaj,în mare parte actual, și ce poate servi ca subiect de meditatie si de conștientizare a unor lucruri.
Textul poetic are un rol important pentru om, independent de orice perioada , intermediul procedeelor artistice asupra analizei mai multor teme care l-au preocupat pe om încă din antichitate: dragostea, viața, moartea, cunoașterea timpului etc.

# data[].attributes.body
Singuratecă ea mă aşteaptă să-i vin acasă,
În lipsa mea ea se gândeste numai la mine,
ea cea mai dragă şi cea mai aleasă
dintre roabele sublime.

Ei i se face rău de singurătate
ea stă şi spală tot timpul podeaua
până o face de paisprezece carate
şi tocmai să calce pe dânsa licheaua.

Ea spală zidul casei cu mâna ei
şi atârnă pe dânsul tablouri
ca să se bucure derbedeul, e-hei
căzut de la uşă-n ecouri.

Ea îşi aşteaptă bărbatul beţiv
Ca să-i vină acasă
şi degetele albe şi le mişcă lasciv
pentru ceafa lui cea frumoasă.

Pregătindu-i-le de dezbătat
ea ţine în boluri şi zeamă acră,
părul lung şi negru şi-l întinde de la uşă spre pat
să nu greşească bărbatul niciodată
drumul predestinat.

# data[].attributes.body
Poezia este o formă de artă în care limba este utilizată pentru calitățile sale estetice și evocative, pentru a completa sau a înlocui semnificația sa aparentă.
Poezia pe lîngă genul dramatic reprezintă un mod frumos de a-ţi descrie sentimentele sau chiar de a-ţi povesti viaţa. ea transmite o multitudine de emoţii care sunt trăite în viaţa reală şi cel mai important e că poeziile sunt scrise pe baza situţiilor din viaţa fiecărui om. Poezia se asociază cu copilăria, adolescenţa şi bătrîneţea, acestea trei etape de viaţă ale omului pot fi trăite în cîteva versuri şi combinate cu partea pozitivă a acestora.Esenţa acesteia este de a percepe mesajul poeziei şi de a-ne schimba viziunea asupra unor lucruri, iar pentru ca cititorul să poată trăi sentimentele eului liric sau măcar să se pună în situaţia acestuia, se folosesc diferite figuri de stil.
Importanţa poeziei este faptul că putem să punem gîndurile noastre pe foaie, ceeia ce este o evadare de emoţiile negative sau pozitive.

# data[].attributes.body
S-a născut la 1 aprilie 1881, a fost un poet român, politician de extremă dreaptă și prim-ministrul României.

# data[].attributes.body
Iata, ma spal intr-un rau de secunde
Si ma sterg cu un stergar de ore curat,
Si pletele mele de ani
Mi le pieptan intr-o oglinda de timp,
Si firul ierbii e un ano-timp verde,
Si firul fanului, unul uscat,
Si cerul, o vreme care
Din lipsa de graniti se pierde;
Caci timpul nu e miez niciodata,
Ci numai inceput si sfarsit
Pana n-ai murit
Moartea e si ea durata,
Apoi, nemainascut de minutare,
Fluviul zacand in sine
Ca o mare.

# data[].attributes.body
Poezia este o forma de arta unde autorii ei isi exprima sentimentele prin multitudinea de sensuri folosind
limbajul concentrat si metaforic.

Poezia pe langa genul dramatic reprezinta o modalitate mai dificila in redarea gindurilor, dar si una mai sincera cu
cititorul ei,ea transmite sentimentele asa cum le percepe autorul si daca o analizezi poti lua si o lectie bune din ea.
Poezia se asociaza bine cu o persoanele in virsta, la fel de intelepti, cu o experienta de o viata intreaga dupa umerii sai.
Pentru mine esenta poeziei este sufletul autorului, poezia a fost mereu un mijloc de delectare spirituală şi intelectuală,
fapt pentru care este considerată superioară celorlalte genuri literare. In viata cotidiana poezia are mai multe aplicatii
cum am mai spus pentru a lua o lectie de viata sau chiar pentru a exprima iubirea, ura, confuzia
si o alta multime de sentimente care ar putea fi greu de descris prin vorba sau chiar imposibil.

”Cuvinte strălucitoare, cuvinte luminoase, cu un ritm şi o muzică – iată poezia!” Theophile Gautier
cuvinte care te ajuta sa intelegi oamenii si pe tine insuti.

# data[].attributes.body
(Text propriu)

# data[].attributes.body
Poezia reprezintă o întreagă lume , ce nu poate fi scrisă, comentata , redactată și citită la fel .
Fiecare poezie este un nou început, an după an stilul scrierii sale se schimbă , se face mai modern și atrăgător . O poezie poate să-ți schimbe nu doar părerea despre cineva sau ceva , ci și întreaga viață. Să luăm poezia lirică "Rar" de George Bacovia și un textul epic ,,Făt-Frumos din lacrimă
de Mihai Eminescu, ce observăm ?
Stilul scrierii în textul epic este diferit de cel BACOVIA , este mai aprins ,ambele triste, dar spiritual noi ne regăsim în ambele texte. În legătură cu poezia ,,Rar" termenul de „bacovianism” ar fi cel mai potrivit pentru circumscrierea acestui univers poetic profund original.     În mod paradoxal, se poate afirma că simplitatea dicţiunii lirice e cea care conferă rafinament acestei poezii; naturaleţea limbajului e desăvârşită, poetul dând impresia că nu-şi traduce liric impresiile, ci doar se confesează, scrisul său devenind o formă a comunicării directe cu cititorul, pe când textul epic este ca un desen animat, fără realitate , fără simplitate , totul fiind un vis.   Poezia ,,Rar" este ca un film alb negru , derutantă, ca un desert supus disoluției de stihie pluvială .
Texte într-atât de diferite, dar ambele sfârșite posomorât cu o profundă tristețe . În textul epic moartea este sfârșitul, pe când citind poezia ,,Rar" ești urmărit de senzația că urmează încă ceva .
Poezia -deosebită, atât de uimitoare , captivantă , dar cel mai iportant - veșnică ,poezia bacoviană. La fel ca o strada , bogata în de toate dar unde-s culorile ?
Nu sunt ,deoarece viața nu e un curcubeu , dar dacă căutăm ..... poate o padure noaptea,dar ea are nevoie de căutare și regăsire, de o multitudine de elemente. Ea e bună pentru a ne găsi, a ne găsi în lume .
Deci, poezia oficial e o pictura ,adică ceea ce nu vedem (simțim ) , fără a fi citită nu poate fi dezvăluită  .
În genere, poezia ne ajuta în multe cazuri : antrenarea memoriei, relaxarea, regăsirea și liniștea sufletească.
Pentru mine poezia a fost mereu și este~ unică.

# data[].attributes.body
Multe flori sunt, dar puţine
Rod în lume o să poarte,
Toate bat la poarta vieţii,
Dar se scutur multe moarte.

E uşor a scrie versuri
Când nimic nu ai a spune,
Înşirând cuvinte goale
Ce din coadă au să sune.

Dar când inima-ţi frământă
Doruri vii şi patimi multe,
Ş-a lor glasuri a ta minte
Stă pe toate să le-asculte,

Ca şi flori în poarta vieţii
Bat la porţile gândirii,
Toate cer intrare-n lume,
Cer veştmintele vorbirii.

Pentru-a tale proprii patimi,
Pentru propria-ţi viaţă,
Unde ai judecătorii,
Ne'nduraţii ochi de gheaţă?

Ah! atuncea ţi se pare
Că pe cap îţi cade cerul:
Unde vei găsi cuvântul
Ce exprimă adevărul?

Critici voi, cu flori deşerte,
Care roade n-aţi adus -
E uşor a scrie versuri
Când nimic nu ai de spus.

# data[].attributes.body
Poezia este hrana pentru suflet, care vine întâmplător, în momentul potrivit, fără a fi căutată, întrucât aceasta există în orice floare, în orice strop și în orice gând.
În comparație cu teatrul, poezia transmite emoții mult mai profunde și chiar mai adevărate. Atunci când citim o poezie, o raportăm mereu la la propria experiență de viață, o asociem cu unele momente și punem imaginația în mișcare. În schimb, teatrul transmite întâmplări și fapte pe alocuri reale, pe alocuri nu. Pentru mine, textul poetic se asociază minunat cu natura, de unde oare vin cele mai sincere sentimente dacă nu din natură? Iubirea, frumusețea, viața, renașterea și multe altele, toate își au originea în natură. Poezia are o istorie foarte lungă, începând din Antichitate și continuând până în prezent. Nichita Stănescu spune că

,,Poezia în esența ei nu ţine de cuvinte. Esenţa poeziei nu trebuie mai întâi căutată în limbă... Limba pentru poezie nu este altceva decît un vehicul.Dar ea, poezia, se face simţită prin limbă, pentru că din toate părţile trupului vorbirea seamănă cel mai puţin cu rădăcina sa, cu trupul, după cum frunza seamănă cel mai puţin cu rădăcina copacului.” Prin aceste gânduri, poetul concretizează în ce constă esența unei poezii. Posibilitatea de aplicare în viața cotidiană a poeziei este vastă, deoarece apelăm la aceasta atunci când iubim, atunci când urâm, atunci când s-a întțmplat o tragedie sau atunci când vrem să împărtășim fericirea. Diversele figuri de stil, folosite de poeți, fac oamenii să uite de rutină și să se relaxeze gîndindu-se la sensul unei metafore sau a unei comparații.

Poezia este și va fi mereu importantă, nu doar prin faptul că este o evadare de emoții sau o artă de a pune marea într-un pahar, dar șă deoarece aceasta îmbunătățește memoria, îmbogățește imaginația și relaxează creierul și celulele nervoase.

# data[].attributes.body
Poezia, unul din misterele nedescifrate si nedescifrabile ale omenirii, a constituit de-a lungul timpurilor o atracție fascinantă pentru muritori , care și-au încercat sensibilitatea în a reda prin forța cuvintelor sentimente ,stări de spirit ,aspirații.

În primul rând, a învața să citim o poezie înseamnă a ne deschide sufletul. Receptarea ei cere pasiune, perseverența ,dragoste. In poezie e nevoie de autoinițiere, de dobândirea unei anumite apropieri de aceasta. Nu este nevoie neaparat de o cercetare de natură filologică, ci de o cunoaștere care se identifică cu emoția ,curiozitatea, cu aflarea a ceva căutat.

În al doilea rând, la poezie se poate ajunge învățând mai întai ce este muzica, obișnuindu-ne cu limbajul ei deoarece poezia se regasește printre arte. Oprindu-ne numai la ce e semnificativ si demn, poezia rămâne una dintre cele mai frumoase modalități de a ajunge să simți lumea și oamenii.

În concluzie, poezia sensibilizează. Cea adevarată e mult mai adâncă decât se banuiește, e mai mult decât un vers pe hârtie. Nu e orice cuvânt, ci un cuvânt care vibrează cu realitatea, dar și cu iluzia. Poezia deschide viața, deschide lumea, ne pune în contact cu launtrul vieții.

# data[].attributes.body
Ce este poezia? Adresându-ne această întrebare simplă, la prima vedere, ne rătăcim în propria ființa, propriile gânduri, căci nu găsim cuvinte potrivite pentru a explica adevarata definiție pentru cea de care ne leagă viața, datorită căreia trăim și supraviețuim timpurilor grele, găsim răspunsuri, comunicăm și transmitem din cuvânt în cuvânt: taine, dorințe, valori, perle, sentimente și stări. Poezia – un șir de cuvinte care alcătuiesc oceanul nesecat în care dorim să ne scăldăm permanent, pâinea cea caldă, pufoasă și coaptă din care ne hrănim zi de zi. Nu este doar un simplu limbaj, este lăcașul sfânt  la care revenim ori de câte ori pentru a ne regăsi pe noi, este cea care cuprinde totul fără de care nu ar exista nimic, este o clipă de eternitate.

O mulțime de lucruri, opere de artă există în lume, iar poezia este unul dintre ele. Spre deosebire de sculptură, poezia este o formă vie, este cea care oferă o reprezentare mai liberă,  mai largă a vieții. Deși, ambele sunt creații care  nu pot rămâne doar ca idee și la care muncind se transformă în artă, poezia adăpostește diverse proprietăți care o fac unică. Sculptura – un simplu monument, a cărui mesaj îl înțelegem  repede, este un element al spațiului, în timp ce poezia reprezintă o cale de analizare a propriei ființe, iar  înțelegerea mesajului ei presupune o cale mai lungă, dar în care spiritul de aventură nu te părăsește niciodată. Sculptura este asemenea luminii lumii, în timp ce poezia este sculptura sufletului, este tot ce cuprinde lumea.

Pentru mine, poezia este modalitatea de a-ți regăsi propriul destin, puterea interioară, izvorul acțiunilor întreprinse, iar din acest motiv, poezia se asociază impecabil cu viața. Analizând cursul acestei lumi, constatăm faptul că atât textul liric, cât și viața își au drept rădăcină: dragostea de frumos. Poezia este viața, iar noi suntem asemenea versurilor, care se pot pierde în negura timpului sau pot rămâne veșnic vii. Viața presupune greutăți, bucurii, tristeți, dar oare o poezie nu le poate include pe toate acestea? Desigur, întrucât poezia este leagănul lumii, în care oricine și orice se poate regăsi sau își poate lăsa amprenta.

Poezia nu este un simplu text, este produsul diverselor elemente atât formale (titlu, versuri, strofe, rimă, ritm, figuri de stil, imagini artistice), cât și de conținut (motive, laitmotive, teme, vocea lirică). Toate acestea se dovedesc a fi asemenea unor ferestre pentru o casă, a unor piloni care își asumă responsabilitate de menținerea unui echilibru și, totodată, calea de a ajunge la sufletul, inima și rațiunea noastră. Analiza unui singur procedeu la care autorul apelează pentru a transforma poezia dintr-o idee într-o operă de artă, ne permite șansa de călători în timp și spațiu, de a înțelege adevărata poziție a omului din toate timpurile, pornind de la ce respiră și încheind cu gândurile și perfecțiunile spre care tinde. Esența poeziei nu se limitează la niște cuvinte scrise de-a lungul timpului, dar se întinde la mii de vieți și destine. Esența poeziei se evidențiază prin faptul că: „[..]exprima universalul, in timp ce istoria exprima particularul.” (Aristotel)

Consider că poezia este actuală chiar și pentru secolul XXI, când „[...]nu avem oameni capabili care să răstoarne munți, care să fie bine intenționați”, „ [...],există o gravă criză de moralitate [...]” (Dumitru Matcovschi), iar posibilitatea de aplicarea acesteia fiind foarte  răspândită, căci orice sentiment îl putem exprima, transmite prin poezii, în cazul când suntem persoane ce valorifică acest gen de texte. Totodată, poezia ne poate oferi sursă plină de sfaturi și mesaje motivaționale, prin care ne-am putea schimba pe noi, iar într-un final, Terra. Aici, ne putem găsi un loc sub soare când simțim că nu mai dorim nimic doar liniște și singurătate.

Poezia deține cheia spre propriul ego, este instrumentul care nu te limiteză la anumite restricții, ci contribuie la formarea și dezvoltarea ta, iar din acest motiv ea deține o importanță majoră, și nu pentru că e scrisă sub formă de versuri, dar pentru că are puterea de a schimba cursul acestei lumi și fără de ea viața ar fi mai grea. (1)Poezia oferă o sursă de lumină creierului tău, (2) salvează lumea: restabilind dreptatea, iar minciuna pedepsind-o, (3) ajută să cunoaștem lumea, să devenim liberi cugetători, (4) să facem dintr-o clipă eternitate.

Deci, poezia este perfecțiunea, o clipă de eternitate care o poate obține oricine și asupra căreia își poate lăsa amprenta fiecare, fie în propria persoană sau în acest univers.

# data[].attributes.body
Poezia, un munte de emoții, un cer de cuvinte, o lume de litere, o eternitate de sentimente... Poezia-cea mai sinceră, curată și dulce metodă de a te exprima.   ”Cuvinte strălucitoare, cuvinte luminoase, cu un ritm şi o muzică – iată poezia!” Theophile Gautier

Poezia în comparație cu o operă de teatru, îți poate arată altfel lumea, îți poate trezi sentimente profunde de tristețe, dragoste sau euforie. O poezie frumoasă, poate schimba o lume dizgrațioasă, ceea ce teatrul o poate face mai greu, noi citind sau auzind, aceasta ne pune pe gânduri și ne face să ne dorim ca să putem schimba ceva, ne face să vedem lucrurile din alte unghiuri.

Poezia pentru mine se asociază cu un apus, de ce? Pentru că un apus frumos, este un apus memorabil, este unul care te face să îți lași lucrurile la care lucrezi la o parte și să ieși afară să îl savurezi cu privirea. Te face să îți scoți telefonul și să îl pozezi până îți umpli galeria, iar dacă apusul

fiind unul magnific nici nu ar avea nevoie de editare, apoi să îți placă atât de mult încât să și-l postezi, să-l poată vedea toți prietenii tăi. Exact la fel ca și o poezie, aceasta dacă este una reușită, dacă a ajuns la inima ta, aceasta nu te lasă în pace, vrei să o vadă o lume întreagă, acea poezie îți rămâne în minte pentru mult timp și te bântuie.

Poezia este construită din multe etape, la fel ca construirea unei case, titlu, strofă, ritm, măsura, rimă, versuri, iar apoi apar și figurile de stil, imagini artistice, motivele, tema poeziei, emoțiile, putem de multe ori observa durerea pe care o are autorul citind poezia. Toate aceste lucruri creează poezia.

Consider că poezia mereu va fi actuală, însă niciodată nu va fi la fel, poezia la fel ca tehnologiile se va schimba, va deveni mai modernă, acum nu găsim poezii ca a maieștrilor Mihai Eminescu, Dumitru Matcovschi sau George Coșbuc. Acum fiecare are își poate crea propriile poezii, după propriile dorințe, teme sau reguli, însă înainte nu găseai acest lux,de aceia, poezia a devenit mult mai liberă și iubită în secolul XXI, acum  îți poți exprima iubirea sau durerea printr-o simpla poezie, care poate fi înțeleasă și citată de toți. ”Nimeni nu ştie mai bine ca inima secretele creierului. Poezia ar fi secretul creierului scăpat din gura inimii.” (Grigore Vieru)

Într-o societate lipsită de creativitate ca a noastră, poezia are rolul de a o încuraja, dezvoltând libera exprimare şi imaginaţia. La prima vedere o poezie reprezintă un amestec de cuvinte fără un sens clar, dar după mai mult timp analizând îți dai seama că aceasta este ceva unic și cu un adevărat mesaj. Totodata citind sau chiar scriind, poezia este o terapie împotriva problemelor cotidiane. Poezia nu a murit și nici nu va murea, ea are noi forme și trebuie să facă omenirea mai frumoasă! Ziua poeziei - 21 martie.