# data[].attributes.body
I 2010 flyttede det midtjyske par Maria og Jens Silkjær, for egne penge, i det nordlige Uganda. Jens som er landmand og Maria som er lærer, driver sammen en lille skole med nogle marker, som bliver brugt til forsøg af landbrugsmetoder. Organisationen Farming4Life er noget de har startet og det kører. Eleverne på skolen bliver undervist på en landbrugsfagligt linje, som Maria og Jens har oprettet. Maria fortæller, at eleverne er blevet lige så værdigfulde som ambassadører hjemme i deres landsbyer

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det hele begyndte i 2010, da det midtjyske par, Maria og Jens Silkjær, for egne penge, plantede nogle små demonstrationsmarker i en landsby i det nordlige Uganda. Her skulle landbrugsmetoder testes og vises frem for den lokale befolkning.

"For os, som dengang nyuddannede lærer og landmand, var det hjerteskærende, at se folk i et af verdens mest frugtbare lande sulte på grund af mangel på viden," fortæller Maria Silkjær.

Parret startede derfor organisationen Farming4Life. Sammen med en lokal partner opbyggede de et landbrugsprojekt fra bunden, som i dag, seks år senere, tæller et videnscenter med hovedkontor og demonstrationsmarker i tilknytning til en lokal gymnasieskole.

"Eleverne på skolen bliver undervist på en landbrugsfaglig linje vi har oprettet og de er utrolige værdifulde som ambassadører hjemme i deres landsbyer," fortæller Maria Silkjær.

Projektet har i løbet af de sidste to år delt viden om landbrugsmetoder med mere end 1000 familier og det er lykkedes at mangedoble høsten, og dermed indkomsten, hos de lokale småbønder. En af dem er skolelæren og landmanden Alfred Akacha, som i dag selv underviser cirka 150 familier årligt.

"Den nye landbrugsmetoder har gjort det muligt for mig, at sende alle mine fire børn i skole, og passe på mine forældre, udover at spare op til fremtidige projekter," fortæller Alfred Akacha, som med de sidste par års høst, også har fået råd til at bygge et badehus og åbne en lille børnehave.

# data[].attributes.attachment_link.title
Miniprojekt laver ringe i vandet i Uganda | Verdens Bedste Nyheder

# data[].attributes.attachment_link.description
Det hele begyndte i 2010, da det midtjyske par, Maria og Jens Silkjær, for egne penge, plantede nogle små demonstrationsmarker i en landsby i det nordlige Uganda. Her skulle landbrugsmetoder testes og vises frem for den lokale befolkning.

# data[].attributes.body
Dybt inde i et fjeld på Svalbard ligger frø fra 227 lande. Dette er en nødplan, hvis nu at verden skulle opleve hungersnød. Frøbanken er boret og hugget ind i fjeldet og starter bag en aflåst metaldør med en lang buet gang. For enden af den åbner sig en stor hule, foret med beton og oplyst af store lysstofrør.
Frøbanken ligger 120 meter inde i et fjeld, 130 meter over havoverfladen. Dette gør at frøene kan holde sig i lang tid. Permafrosten sikrer, at temperaturen i frøbanken, aldrig kommer over minus fire grader. Den globale frøbank skal sikre verdens afgrøder mod naturkatastrofer, klimaforandringer og krige.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Eksempelvis gik det ud over frøbanken i Egypten under urolighederne tidligere på året. Den egyptiske frøbank mistede blandt andet sine computere. Hvor meget viden og hvor mange frø der gik tabt, vides endnu ikke. I Centralasien oplevede en lokal privat frøbank, at der blev slukket for strømmet fra elværket, da elregningen ikke var betalt. Alt materiale gik tabt.

Også Danmark gemmer genmateriale

Danmark har også et samarbejde med de øvrige nordiske lande i NordGen under Nordisk Ministerråd om at gemme genmateriale fra både husdyr, skovens træer og spiselige afgrøder på Svalbard. Frøene fra de spiselige afgrøder er også gemt på Svalbard.

Frø fra alle de nordiske kornsorter og andre spiselige planter - nye som gamle - ligger i en fryser i Aarslev på Fyn. Her er intet personale - kun en fryser. Også i et laboratorium i Alnarp ved Malmø ligger de samme frø i et såkaldt aktivt lager. Her arbejder forskere med at indsamle og beskrive frøenes eller kornets egenskaber og med at sende frø til eksempelvis forædlingsvirksomheder og forskere på universitet.

Frøene kan rekvireres, når forædlingsvirksomhederne skal give for eksempel kornsorterne nye egenskaber. Det kan være en ny smag eller eksempelvis modstandsdygtighed over for skadedyr.

Ændrede dyrkningsmetoder (økologisk dyrkning, pløjefri dyrkning) kan fremme sygdomme eller skadedyr, som hidtil ikke har haft den store betydning. I sådanne tilfælde kan man ofte finde gamle sorter i genbanken, som er modstandsdygtige. Fra disse kan resistensen krydses ind i de nuværende sorter.

Svalbard Global Seed Vault åbnede i 2008 som et samarbejde mellem NordGen, den internationale organisation for fødevareforsyningssikkerhed, Global Crop Diversity Trust, og den norske regering. Sidstnævnte ejer og finansierer frøbankens drift.

Japan er en advarsel

Efter naturkatastrofen tidligere i år i Japan kunne der for eksempel måske blive brug for backup, men Japan har ingen frø i banken.

"Ingen ved endnu, hvad katastrofen kommer til at betyde for jorden i området. Men situationen i Japan er et godt eksempel på fordelen ved at have backup på sin frøbank. Japans egen frøbank ligger i dette tilfælde tæt på katastrofeområdet," siger Roland von Bothmer og tilføjer, at den dog efter sigende ikke skulle have taget skade.

"De frø, som ligger i frøbanken, skal ikke bruges som såsæd. De skal med deres forskellige genetiske egenskaber bruges til udvikling af nye typer afgrøder. I Pakistan har man eksempelvis udviklet en hvede, som kan klare sig i 4000 meters højde," siger professoren og tilføjer:

"Allerede for 3-4000 år siden drev de gamle egyptere et udviklet landbrug. Men de planter, som de levede af, ligner langtfra de afgrøder, som vokser på verdens marker i dag. Afgrøderne udvikler sig og forædles, så de til hver en tid passer til det klima og den jord, de vokser i."

Ølandhveden er igen moderne

Alle kan hente frø på frølageret. Man skal blot kunne dokumentere, at man reelt har noget at bruge dem til. Frøene er gratis. To store firmaer, Nordic Seed og Sejet Planteforædling, står for næsten al kornforædling i Danmark. Virksomhederne er private og ejet af grovvarefirmaerne DLA og DLG.

Forædlerne får typisk 30 frø fra det aktive lager i Alnarp. Når kornet blomstrer i juni, åbner forædleren blomsten, der sidder inde i avnerne, og piller med en pincet støvdrageren ud og fører blomsterstøvet over i blomsten på det korn, som skal have den nye egenskab. I drivhuset udfører forædleren det arbejde, som bierne eller vinden laver i naturen.

Når en kornforædler har skabt en ny sort, sender han frø fra denne til frølageret, så det ligger der til brug for fremtidens forædlere.

Nogle af de gamle kornsorter, eksempelvis Ølandshveden, der igen er blevet moderne, er også blevet hentet i Alnarp.

Frøbanken i Svalbard har i øjeblikket 650.000 forskellige frø fra majs, hvede, ris og mere sjældne afgrøder i alle mulige genetiske variationer, og der kommer stadig nye til. Men Roland von Bothmer så gerne, at flere af de små frøbanker sendte frø til Svalbard.

"Uden frø med forskellige genetiske egenskaber fra hele verden kan vi ikke udvikle afgrøder, der kan modstå nye krav fra naturens side," siger han.

Der findes i verden 7000 forskellige afgrøder, som er egnet til menneskeføde, men kun omkring 120 af dem bliver dyrket, og 60 procent af de kalorier, som verdens befolkning indtager, kommer fra ris, majs og hvede.

"Det gør os meget sårbare, og verdens fortsatte fødevareforsyning er afhængig af, at vi udvikler en stor variation af de få fødevarer, vi lever af."

Foret med beton

Frøbanken er boret og hugget ind i fjeldet og starter bag en aflåst metaldør med en lang buet gang. For enden af den åbner sig en stor hule, foret med beton og oplyst af store lysstofrør.

"Det er her, vi pakker frøene i folieposer - 500 i hver, inden de bliver mærket med dato, sort og ejer."

Alle frø er tørret, til de har et vandindhold på mellem fem og otte procent, hvilket er nødvendigt, når de skal fryses ned og kunne holde sig. Derfor er der grænser for, hvad frøbanken kan opbevare.

"Nogle tropiske frugter skal eksempelvis spire for at formere sig. De kan ikke tåle frost."

Poserne lægges i grå plastikkasser, der plomberes, inden de kommer ind på reolerne i "det allerhelligste", som professoren kalder selve frølageret.

Døren til "det allerhelligste" er dækket af et tyndt lag is. Bag den ligger temperaturen nemlig konstant på minus 18 grader.

"Vi har ikke beviser for, at netop minus 18 grader er det optimale, men det er den internationalt fastsatte temperatur, og den svarer jo tilfældigvis til fahrenheitskalaens nulpunkt," siger professoren, der stadig ser en stor udfordring for frøbankerne.

"Hvis vi skal sikre et godt globalt sikkerhedsnet, skal frøenes genetiske egenskaber beskrives, så de kan udnyttes optimalt. Eksempelvis findes der 120.000 variationer af ris, men man kender kun egenskaberne ved ganske få af dem."

Hvor længe frøene skal ligge i frøbanken, ved ingen. Men professor Roland von Bothmer håber, at der aldrig vil ske ting i verden, der gør, at landene får brug for deres frø.
Svalbard
* nås med fly eller skib (fra maj til december)
* er halvanden gang så stor som Danmark
* 60 procent er dækket af is - hele området har permafrost
* er ikke ejet af nogen nation, men bliver, i henhold til Svalbard-traktaten fra 1920, forvaltet af Norge
* er beboet af godt 2000 mennesker med forskellig nationalitet

# data[].attributes.attachment_link.title
De har backup på verdens spisekammer i frøbanken på Svalbard

# data[].attributes.attachment_link.description
Eksempelvis gik det ud over frøbanken i Egypten under urolighederne tidligere på året. Den egyptiske frøbank mistede blandt andet sine computere. Hvor meget viden og hvor mange frø der gik tabt, vides endnu ikke. I Centralasien oplevede en lokal privat frøbank, at der blev slukket for strømmet fra elværket, da elregningen ikke var betalt.

# data[].attributes.body
I Holland er man kommet med en ny metode: At lave et klimarum til en specifik plante. Altså kan vi for eksempel så ananas eller mango i Danmark. Lyder det ikke fantastisk?

# data[].attributes.body
Gensplejsning er en teknik, der kan overføre gener fra en organisme til en anden. Det vil sige, at vi for eksempel kan tage en gen fra en plante, et dyr eller et menneske og ligge over i en af de afgrøder vi sår, så den kan holde bedre til klimaet. Det er nødvendigt at en plante, for eksempel en banan, at den skal kunne vokse, selvom der sker en klimaforandringer.
Flere folk er dog skeptiske over for gensplejsning. Vi ved ikke, hvad det er, der bliver proppet i vores mad og flere mener at det er ikke rigtigt. At maden er blevet fremskaffet er kunstigt.

# data[].attributes.body
I Manhatten er man begyndt at tegne bygninger til et formål: Landbrug. Disse lukkede bygninger vil være udelukkede til landbrug, hvor man vil så og høste, lige hvad man lyster. Tomater, agurker, ananas, passionsfrugter, bananer, alt! På denne måde mindsker man landbrugsområder, som i stedet kan omdannes til natur. Herudover mindsker vi også energi og penge til transport.

# data[].attributes.body
Flere steder i Asien, er befolkning begyndt på at dyrke grøntsager og frugter i gårdspladser, på hustage, på terrasser og i baghaver. På denne måde mindsker de forbruget af jord til landbrug, samt mindsker drivhusgasudslippet.

# data[].attributes.headline
Hvordan skaffer man mad til ni millioner mennesker?

# data[].attributes.subject
Hvordan skaffer man mad til ni millioner mennesker?

# data[].attributes.body
Ifølge videnskab.dk, vil der i 2050 være over ni milliarder på vores jordklode. De ni milliarder mennesker skal have mad, så efterspørgslen vil stige. Det vil sige at vi vil fordoble verdens samlede produktion af afgrøder frem til 2050.
Det store spørgsmål der bliver stillet er: Hvordan skaffer vi mad til alle de ni millioner mennesker?
Flere folk har ideer. For eksempel mener Økologiprofessoren David Tilman fra University of Minnesota, at det bedste ville være, at investere i landbruget i ulandene. Professor Tilman fortæller, at det vil hjælpe med at nedbringe drivhusgasudslip fra rydning og landbrug.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I 2050 vil der være over ni milliarder mennesker på Jorden. Men hvor meget kan vores planet holde til?

Retten til sund mad er nedfældet i menneskerettighederne, men allerede i dag påvirker landbruget i høj grad miljøet.

Områder, der ryddes til fordel for landbruget, betyder, at mange dyr mister deres leveområder, hvilket er en trussel for biodiversiteten. Gødning skader økosystemerne både på land, i havet og i ferskvand.

Derudover stammer cirka en fjerdedel af verdens udslip af drivhusgasser fra jordrydning, produktion af afgrøder, samt gødning.

Samtidig ved vi, at meget af landbruget i de fattige lande giver et lavt udbytte og besidder et stort potentiale for forbedring. I 2005 var landbrugene i verdens rigeste lande tre gange så effektive som i verdens fattigste, målt i kalorier.

Konsekvenserne afhænger af metoderne

"Intensivering af landbruget i form af overførsel og tilpasning af teknologi, samt forbedringen af jordens frugtbarhed i de fattige lande, kan begrænse denne ulighed og give en globalt set mere retfærdig adgang til mad."

"Det vil også begrænse udslippet af drivhusgasser og dyrearters udryddelse, fordi der bliver ryddet mindre jord til landbrug."

Sådan lyder det fra en gruppe forskere, som har undersøgt forskellige globale strategier for at mætte verdens munde i 2050. Studiet er publiceret i Proceedings of the National Academy of Sciences.

De amerikanske forskere har foretaget en beregning af, hvor mange afgrøder, der skal produceres, hvis vi skal dække hele verdens madbehov.

Den forventede udvikling vil kræve en fordobling af de globale afgrøder inden 2050, konkluderer de.

Konsekvenserne for miljøet som følge af en fordobling afhænger af, hvordan vi opnår den forøgede produktion. Vi kan vælge at rydde mere land eller intensivere produktionen i de områder, som allerede er opdyrket.

Den aktuelle tendens er, at fattige lande med mindre effektivt landbrug rydder stadigt større områder til fødevareproduktion, mens de rige lande øger det eksisterende landbrugs effektivitet gennem teknologiske forbedringer.

Begrænset plads til landbrug på Jorden

Det meste af kloden er hav. I alt har cirka 13 milliarder hektar land at gå rundt på, og kun cirka 4 milliarder er egnet til landbrug.

I dag udnytter vi omtrent 1,5 milliarder hektar til afgrøder og 2,5 milliarder hektar til overdrev.

Vi har cirka 450 millioner hektar ikke-kultiverede områder, som er egnede til landbrug, og som samtidig ikke er skov, beskyttede områder eller tætbefolkede med mere end 25 personer per kvadratkilometer.

De globale udslip af klimagasser bliver set som et stort problem for miljøet. Ifølge IPCC udslipper vi årligt drivhusgasser, der tilsvarer cirka 50 gigaton CO2-ækvivalenter.

Rydning af land, produktion af afgrøder samt gødning står altså for cirka en fjerdedel af disse udslip.

Globalt bruger vi omkring 100 millioner ton nitrogen til gødning i landbruget.

Vores valg har store konsekvenser

Fortsætter vi denne tendens med intensivering af landbrug i de rige lande og udvidelsen af markerne i de fattige lande, vil det få store konsekvenser for miljøet.

Inden 2050 skal vi i så fald rydde endnu en milliard hektar til afgrøder.

Landbrugets udslip af drivhusgasser vil stige kraftigt til cirka 11 ekstra gigaton CO2-ækvivalenter om året, ud over det aktuelle udslip.

Til gødning vil vi bruge i alt cirka 250 millioner ton nitrogen om året.

"Disse forøgelser vil medføre udryddelse af arter, tab af økosystemer, forhøjede niveauer af drivhusgasser i atmosfæren, samt vandforurening," skriver de amerikanske forskere.

På den anden side kan større globale investeringer i forbedret, tilpasset og overført teknologi reducere disse miljøkonsekvenser kraftigt.

Det scenarie, som forskerne tror mest på, indebærer, at der vil være fokus på at begrænse mængden af nyt land, der bliver ryddet til fordel for landbrug.

I dette scenarie vil vi kun have brug for 0,2 milliarder hektar nyt land til afgrøder inden 2050. Det vil producere ekstra drivhusgasudslip, som svarer til 3,6 gigaton CO2-ækvivalenter. Brugen af nitrogen til gødning vil ligge på i alt 225 millioner ton om året.

"Analysen tyder på, at dette er det bedste alternativ for at minimere tabet af biodiversitet og drivhusgasudslip," skriver forskerne.

Investeringer i landbruget i ulande er den bedste fremgangsmåde

Økologiprofessor David Tilman fra University of Minnesota er hovedforfatter til studiet.

Han skriver i en email til forskning.no, at investering i landbruget i ulandene er den bedst kendte måde at nedbringe drivhusgasudslip fra rydning og landbrug.

"Disse investeringer hjælper også med til at bevare den globale biodiversitet. Det kan også være en vej mod økonomisk udvikling og stabilisering af nationer på grund af adgangen til mad," skriver han.

Ruth Haug er professor ved Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier ved Universitetet for miljø og biovitenskap (UMB). Hun finder det nye studie interessant.

"Hovedbudskabet er, at det er mest klima- og miljøvenligt at møde den øgede efterspørgsel efter mad med en intensivering af landbruget i lande, hvor udnyttelsen er lav, det vil sige i udviklingslande," siger hun.

"Også for at modvirke sult og fattigdom er det godt, at man vil hæve den ekstremt lave udnyttelse på de eksisterende marker. Det vil kræve investeringer, teknologi og viden," tilføjer hun.

"Når man ser på, hvad der bliver brugt på landbruget i nord i forhold til i syd, er det ikke så underligt, at der er så stor forskel," siger hun.

Svært for ulande at opbygge eget landbrug

"Mange bruger det, at man skal øge den globale madproduktion, som et argument for at investere og producere mere i de rige lande."

"Her har vi miljøargumenter for at intensivere produktionen i ulandene og reducere den nuværende forskel i udnyttelsen," siger Ruth Haug.

"Jeg kommer til samme konklusion ud fra fødesikkerhed og fattigdom. Det er spændende, at de amerikanske forskere er kommet frem til dette ud fra miljøberegninger," siger hun.

Ifølge Haug har der været investeret meget lidt i landbrug i afrikanske lande i de sidste tre årtier.

"Det har været billigere og nemmere for dem at importere mad. Det at investere og opbygge eget landbrug er svært, når man får dumpet hvede fra EU, kyllinger fra Brasilien og løg fra Holland," siger hun.

"Rige lande har brugt Afrika som en måde at komme af med deres overskudslagre på, og der har været en del snak om subsidieret fødevareproduktion i USA og EU. Dumpning har gjort det svært at opbygge egne produktionssystemer," siger hun.

"Bønderne har ikke engang kunnet konkurrere på egne markeder. De er blevet udkonkurreret af import," siger Ruth Haug.

'Landbrug kan få folk ud af fattigdom'

Kristin Kjæret er daglig leder af FIAN (FoodFirst Information and Action Network) i Norge. Hun er kritisk over for, at den norske regering har nedprioriteret støtten til landbrug.

Hun fortæller, at 70 procent af mennesker, der er udsat for underernæring, bor i landsbyer og er tilknyttet landbrugsøkonomien.

"Landbrug kan få folk ud af fattigdom," siger hun.

Samtidig påpeger hun, at visse satsninger på landbrug kan få en negativ effekt på befolkningen.

Hun fortæller, at mens der blev foretaget meget få investeringer i landbrugene i fattige lande fra 1980erne og frem til fødevarekrisen i 2007, har det nu ændret sig dramatisk.

En rapport fra FN's Menneskerettighedsråd viser FN's specialrådgiver for retten til mad, Olivier de Schutters, at udenlandske direkte investeringer i landbruget var på cirka 600 millioner dollars om året i 1990erne. Det er imidlertid steget til gennemsnitligt 3 milliarder dollar om året for perioden 2005-2007.

"For os, der arbejder med retten til mad, er der to vigtige dimensioner. Den ene er, hvilke slags landbrugsmodeller, som vil komme de fattige til gode."

"Den anden er, hvordan udenlandske direkte investeringer udgør en trussel for retten til mad, på grund af tvangsflytninger og begrænsninger på landbrugsreformer," siger Kristin Kjæret.

"Småbønder skal have kontrol over deres jord, ligesom de skal have viden og adgang til kreditordninger og markeder. Olivier de Schutters giver masser af eksempler på, hvordan forskellige lande har formået at øge produktionen på en måde, som kommer de fattige til gode," siger hun.

Kjæret er meget kritisk over for brugen af bistandspenge til at etablere store plantager, som norske fonde ellers har gjort, eksempelvis i Mozambique.

"Disse plantager bidrager med arbejdspladser, men magtforholdet mellem ejerne og de ansatte er ofte meget skævt. Landbrugsarbejdere er meget udsatte for brud på retten til mad og andre arbejderrettigheder," siger hun.

Bistanden bør fokusere på små landbrug

Kjæret mener, at bistanden bør gå til mindre familiegårde, hvor man kan dyrke mere varieret og få mere nærende mad ud af det.

"De store plantager er heller ikke særlig miljøvenlige, med mange insektmidler og monokultur, ligesom det er rettet mod eksport og uden lokal forankring," siger hun.

"Vi skal satse på et landbrug, som ikke fører til fremtidige brud på retten til mad," siger hun.

Hun henviser til konsensusrapporten Agriculture at a Crossroads fra det, hun kalder landbrugets klimapanel, IAASTD eller International Assessment of Agricultural Knowledge, Science and Technology.

"Her understreger over 400 forskere, at man bliver nødt til at ændre måden at drive landbrug på, både på grund af økologiske hensyn, men også for at sikre retten til mad for alle," siger hun.

Kjæret mener, at det er vigtigt at støtte bondebevægelser og andre sociale bevægelser, som selv kan være med til at påvirke landenes landbrugspolitik.

"Forum for Udvikling og Miljøs fødevaresikkerhedsgruppe anbefaler, at norsk landbrugsbistand øges til 10-15 procent af den totale bistand, og at den hovedsageligt bidrager til at styrke bæredygtige, små landbrug," siger hun.

"En stor del af denne bistand bør gå gennem bondeorganisationer i ulande, og den bør bruges til bonde-til-bonde-oplæring, deltagende forskning, samt støtte til opbygning af kooperativer," siger Kristin Kjæret.

© forskning.no. Oversat af Magnus Brandt Tingstrøm

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvordan skaffer man mad til ni milliarder?

# data[].attributes.attachment_link.description
I 2050 vil der være over ni milliarder mennesker på Jorden. Men hvor meget kan vores planet holde til? Retten til sund mad er nedfældet i menneskerettighederne, men allerede i dag påvirker landbruget i høj grad miljøet. Områder, der ryddes til fordel for landbruget, betyder, at mange dyr mister deres leveområder, hvilket er en trussel for biodiversiteten.