# data[].attributes.body
Comerç exterior

# data[].attributes.body
Les devaluacions consisteixen en la reducció del valor d’una moneda respecte a la resta del mon (RM) i es duta a terme per la Unitat Monetària corresponent modificant el tipus de canvi (tc) . Aquestes decisions es prenen en economies amb un sistema de tipus de canvis fixos.

Amb una devaluació d’entrada s’espera que les exportacions augmentin, al reduir se el cost d’exportació, i això faci que millorin els resultats de la seva balança comercial i , d’entrada, sembla una mesura amb la que es guanya competitivitat. Al millorar la demanda, aquesta afectarà directament a l’ocupació que tendirà a millorar reduint-se la taxa d’atur.

# data[].attributes.body
L'índex del saldo comercial relatiu: SCRi = [(Xi –Mi)/( Xi +Mi)]x100.

El saldo comercial relatiu és un índex d'avantatge comercial revelat utilitzat per aproximar l'especialització interindustrial d'un país a partir de l'anàlisi del seu comerç. Un resultat de més de 100 en aquest índex seria indicatiu que només hi ha exportacions i, per tant, d'avantatge comercial màxim; el resultat contrari (-100) indicaria que només existeixen importacions amb el que el desavantatge comercial seria màxima.

L'especialització intraindustrial no es pot conèixer a través dels indicadors habituals d'avantatge comercial revelat; per això s'han proposat indicadors específics per calcular la intensitat del comerç intraindustrial existent en un sector (Índex de Grubel i Lloyd). En aquest cas, el rellevant no és captar el saldo entre les exportacions i les importacions, sinó el grau de coincidència (o solapament) entre aquests dos corrents.

Interindustrial = El comerç interindustrial, que consisteix en l’intercanvi (importació/exportació) de productes de diferents sectors.

intraindustrial = El comerç intraindustrial, que consisteix en l’intercanvi (importació/exportació) de productes del mateix sector.

# data[].attributes.body
Per definició la suma dels saldos de la balança corrent i la de capital ha de ser igual a la del compte financer, però amb signe contrari. Però per un problema de recollides de dades moltes vegades no coincideix i per això existeix l’apartat de Errors i Omissions per deixar ne constància.

# data[].attributes.body
Els efectes de la liberalització comercial sobre la distribució interna de la renda i sobre la reassignació de recursos entre les indústries nacionals ha justificat que els països apliquin polítiques proteccionistes dirigides a preservar les seves indústries nacionals. Els efectes negatius sobre l'ocupació i els nivells de vida,  la necessitat de mantenir la capacitat de decisió en sectors estratègics o d'impedir  la dependència respecte d'altres països, són alguns dels arguments proporcionats.

# data[].attributes.body
Pac de tots els temes.

# data[].attributes.body
Principals polítiques conòmiques macroeconòmiques

# data[].attributes.body
1) Neoclàssic: La OA ve determinada pels factors productius i els preus són sempre flexius. S'ha de deixar que els preus siguin totalment flexibles. Qualsevol intervenció provocarà increment de preus.

2) Keynesià: Parteix de la premissa que els preus son rígids (sous) i la solució passa per incentivar la DA mitjançant polítiques intervencionistes per augmentar la producció i l'ocupació.

# data[].attributes.body
1) Mitjançant un crèdit: Augmenta la Base Monetària (BM) i el multiplicador monetàri (MM)

2) Emissió de deute públic (DP): Sols a augmentar la Base Monetària (BM)

mm = (e+1)/(e+r) depèn dels valors del coeficients de caixa(r) i d'efectiu(e). (r) el fitxa el BCE. (e) proporció d'efectiu sobre els dipòsits que es decideix mantenir el públic i que no canvia amb al compra de títols de deute públic.

# data[].attributes.headline
Multiplicador transferències vs multiplicador de la despesa

# data[].attributes.subject
Multiplicador transferències vs multiplicador de la despesa

# data[].attributes.body
+ Transferèn. >> + renda disponible
Rend disp (RD) = Consum + Estalvi
Serà el Consum, depenent de la propensió marginal al consum(c), la que determinarà la nova demanda agregada (DA)

Matemàticament, el multiplicador de la despesa pública = 1 / (1 – c + ct) > multiplicador de les transferències = c / (1 – c + ct), donat que 1 > c > 0. On “c” és la propensió marginal al consum i  “t” el tipus impositiu.

# data[].attributes.body
Els estabilitzadors automàtics regulen l’activitat econòmica de manera automàtica. En fases recessives actuen animant la demanda agregada i en fases expansives actuen contraient-la. La seva pròpia existència determina el seu efecte estabilitzador sobre l’economia, sense que intervingui cap actuació discrecional del govern.

Les actuacions discrecionals son aquelles en les que els governs afecten la demanda agregada (DA) i el nivell de renda conscientment depenent si es decideix aplicar una política expansiva o contractiva. Les eines principals que utilitzen son: Augmentant o disminuït la despesa pública, Augmentant o disminuït les transferències i modificant el import dels impostos.

# data[].attributes.body
Un augment de l’oferta monetària dona lloc a un increment de la demanda agregada. La corba de demanda agregada es desplaça cap a la dreta i donat que la corba d’oferta agregada és vertical dona lloc a increments de preus i la producció agregada no varia (Augmenten els preus  però la producció agregada no canviï )

L’oferta monetària és igual al multiplicador monetari multiplicat per la base monetària, és a dir, OM = mm * BM. Per tant, DOM = mm * DBM. Un increment de les reserves bancàries de 3.000€ incrementarà la base monetària per aquesta quantia. Aleshores, DOM = mm * DBM = 7 * 3.000 = 21.000€.

# data[].attributes.body
REVISAR AQUEST EXERCICI

La base monetària es composa de l'efectiu en mans del públic (EMP) i les reserves bancaries (Re) = Total passiu.

OM = EMP + D
OM = BM*mm
mm = (1+e)/(e+r)
e = EMP/D, tal que D = EMP/e
r = Re/D

# data[].attributes.body
Els diners tenen tres funcions principals que són les següents:
1) és un mitjà de canvi,
2) és una unitat de compte i
3) és un dipòsit de valor. Així, la funció dels diners com a dipòsit de valor permet a un individu ajornar el consum actual per estalvi que el podrà emprar en el futur per a comprar béns i serveis. Si un actiu no és un dipòsit de valor no s’utilitza com a mitjà de canvi.

# data[].attributes.body
Magnituds macroeconomiques

# data[].attributes.body
La producció efectiva i el valor afegit:

• Produc. efectiva: 10+15+21 = 46
• Consum intermedi: 10 + 15 = 25
• Valor afegit: 10 + 5 + 6 = 21

# data[].attributes.body
És del resultat econòmic que registra tots els béns
finals produïts en un període determinat al interior de un país, normalment un any. Hi ha tres formes de calcular el PIB:

1) La primera per la via de la renda, es a dir, quantificant totes les remuneracions
dels factors de producció interiors de un país, tant de residents com de no residents.

2) La segona via es la de la producció com a suma dels valor afegits més impostos sobre producció i importació, menys
subvencions sobre la producció.

3) I per últim per via de la despesa o demanda, es a dir, quantificant el
consum final privat, la inversió, el consum final públic més les exportacions.

El PIB nominal d’un país es pot incrementar per dues vies: Una, augmentant les quantitats, dos,
incrementant el preu per unitat físiques de bens o serveis que es produeixin en aquest país.

És en el càlcul del PIB real on afecta únicament les quantitats produïdes, doncs es fitxa com invariable el preu per
conèixer la variació real de PIB durant els anys.

# data[].attributes.body
Càlcul del PIB via despesa o demanda.

# data[].attributes.body
El consum depèn de dos elements, un d’exogen o autònom, com poden ser els gustos, la moda,
el preu; i un altre d’endogen, que no es un altre que la renda persona disponible (RPD). La renda
disponible (Yd), per utilitzar per al consum finalment, serà la que quedi una vegada descomptats els
impostos (I) i sumades les transferències (TR) que es rebin de les Administracions. Al final la renda disponible serà superior o inferior en funció de la combinació de les tres variables abans indicades, si algunes d’aquestes augmenta o disminueix modificarà el resultat de l’equació.

# data[].attributes.body
Objectius macroeconòmics

# data[].attributes.body
Calculs.

# data[].attributes.body
El creixement del PIB real elimina el creixement dels preus que hi ha hagut entre els diferents anys, ja que es considera fix el seu nivell en un any base. Per tant, només té en compte el creixement de la producció en unitats físiques.

Si s’utilitzés la taxa de creixement del PIB nominal es tindrien en compte tant la producció com els preus

# data[].attributes.body
1) Index de preus:
a) Laspeyres de base fixa (es tenen el compte el increment de nº de bens i  la base de preus és la inicial)
- Taxes de variació simples.
- Taxes de variació acumulatives.

b) Laspeyres encadenat (es tenen en compte el increment del nº de bens i l'increment de preus del període anterior)
- Taxes de variació simples.
- Taxes de variació acumulatives.

2) Deflacció del PIB o índex de Paasche:

# data[].attributes.body
La demanda d'inversió d'una empresa depèn negativament del preu del diner. És a dir, quant més elevat sigui el preu del diner, major serà el cost de la inversió i, per tant, menor serà la demanda d'inversió. Això és degut a que en la major part de les ocasions les empreses han de demanar préstecs per comprar, per exemple, maquinària. I, lògicament, quant més elevats siguin els tipus d'interès, superiors seran els costos per a les empreses.

# data[].attributes.headline
Tema 1: Exercici dades macro econòmiques.

# data[].attributes.subject
Tema 1: Exercici dades macro econòmiques.

# data[].attributes.headline
Càlcul de la Taxes d'activitat, la taxa d'ocupació i la taxa d'atur

# data[].attributes.subject
Càlcul de la Taxes d'activitat, la taxa d'ocupació i la taxa d'atur

# data[].attributes.body
la producció agregada d'un país es pot mesurar com la suma de rendes o ingressos que perceben els qui participen en la producció. Això es deu a la relació que hi ha entre les economies domèstiques i les empreses, tal com assenyala el flux circular de la renda. Així, les economies domèstiques obtenen els ingressos necessaris per a realitzar la despesa a partir de les rendes que reben de les empreses per la seva contribució al procés productiu. Així mateix, les empreses, prèviament, a través del mercat de factors, s'han proveït dels recursos necessaris per a poder desenvolupar la seva activitat productiva.

# data[].attributes.body
El deflactor del PIB és un índex de preus que mesura la variació dels preus agregats d'un país:

Deflactor del PIB = (PIB nominal / PIB real) x 100

A partir del deflactor del PIB també es pot calcular la taxa d’inflació. Hem definit la taxa d’inflació d’una economia en un període t amb relació a un període t - 1
com el percentatge de variació del nivell general de preus (NGP) entre tots dos períodes.

# data[].attributes.body
L'índex de preus es pot mantenir constant i, no obstant això, els preus relatius (això és, el nombre de vegades que el preu d'un producte representa el d'un altre) poden canviar de forma significativa.

# data[].attributes.headline
Càlcul de produccions absolutes i relatives

# data[].attributes.subject
Càlcul de produccions absolutes i relatives

# data[].attributes.body
Com es calculen...

# data[].attributes.headline
l’IDH es un índex que mesura principalment la salut, educació i ingressos humans en un determinat país, facilitant informació de l'evolució

# data[].attributes.subject
l’IDH es un índex que mesura principalment la salut, educació i ingressos humans en un determinat país, facilitant informació de l'evolució

# data[].attributes.body
El gràfic mostra que en els últims 22 anys l'IDH elaborat pel PNUD ha crescut a un ritme inferior al PIB real d'Espanya. De fet, les taxes anuals acumulatives entre 1995 i 2017 són, respectivament, 0,49% i 2,17%. No obstant això, el ritme de creixement ha estat molt més regular. En cap moment ha experimentat contraccions semblants a les observades al PIB entre 2009 i 2013. Dit d'una altra manera, l'IDH pot créixer encara que el PIB es contregui.

Les raons de la major estabilitat de l'IDH enfront del PIB estan probablement en la seva definició com a índex compost: l'IDH és la mitjana aritmètica de tres tipus d'indicadors, referits a Salut (esperança de vida en néixer), Educació (anys esperats d'escolarització i matriculació en escoles primàries) i Riquesa (PIB per càpita, pres en logaritmes de la PPA). Sent que dues de les tres dimensions presenten un moviment secular i més estable que les oscil·lacions del cicle econòmic, sembla que es pot esperar aquest resultat de creixement més lent però regular.

L'IDH pren valors entre 0 i 1. Dels 189 països amb IDH l'any 2017 només 18 superaven el valor 0,9. El millor d'ells va ser Noruega, amb un valor de 0,953. Recíprocament, el pitjor va ser Níger, amb un IDH de 0,354. Espanya es va situar en la posició 26.

# data[].attributes.body
L'IPC es calcula com una mitjana ponderada del preu d'una cistella de béns i serveis de consum finals que consumeix una família mitjana representativa, ponderats segons la seva importància en aquest consum familiar.

El IPC és un índex de preus que mesura la variació dels preus agregats d'un país

L’INE calcula l’IPC mitjançant una metodologia que s’anomena índex Laspeyres encadenat. Aquest índex relaciona els preus del període corrent amb els preus de l’any immediatament anterior.

El càlcul de l’IPC té com a finalitat poder mesurar la inflació d’una economia en
un determinat període.

# data[].attributes.body
Per tenir un ordre de magnitud, una referència sobre si aquest és un nivell de desigualtat elevat o no, noteu que una economia avançada sol tenir un índex de Gini inferior a 0,3. A Espanya Gini se situa últimament al voltant de 0,34. Així, doncs, sembla que les economies de l'exemple són poc equitatives.

# data[].attributes.body
En el cas que ens ocupa, deflactar el salari amb els IPC nacionals per calcular el salari real no té el menor sentit. Hauríeu d’escollir el país amb la menor Paritat de poder adquisitiu, és a dir, amb el menor nivell de preus interior.

Dit d'una altra manera, si en un país el pa (per posar un exemple) val 3 euros i en un altre val 50 cèntims, és evident que el segon país seguirà sent més barat que el primer durant molts anys encara que la seva inflació sigui més elevada.

L'enunciat no ho demana, però és evident que si l'índex de preus rellevant per a l'exercici és la Paritat de poder adquisitiu (Purchasing power parities)

# data[].attributes.body
Si el Banc Central Europeu duu a terme una política monetària contractiva, be sigui reduint algun component de la base monetària o be sigui incrementant el coeficient de caixa, aquesta mesura condueix a reduir l'oferta monetària real, la qual cosa condueix a un increment del tipus d'interès. L'increment de tipus d'interès nacional provocarà una major entrada de capital financer i una disminució de les sortides. Això implicarà un increment de la demanda de moneda nacional i una disminució de l'oferta. Per tant, es produirà un desplaçament cap a la dreta de la corba de demanda i un desplaçament cap a l'esquerra de la corba d'oferta de moneda nacional. En definitiva, es produirà un augment del tipus de canvi.

Els efectes que produeix una política monetària contractiva, i a causa de la disminució de la quantitat de diners, són la reducció de la despesa dels agents econòmics (hogars) i, en conseqüència, de la demanda agregada. Això provoca un “refredament” de l'economia, que implica una reducció de la inversió i del consum.

Els efectes que produeix una política monetària expansiva, i a causa de l'augment de la quantitat de diners, és un increment de la demanda agregada i, en conseqüència, un augment de la producció. Això recolzaria el creixement econòmic.

# data[].attributes.headline
Teoria de l'Avantatge Comparatiu de David Ricardo

# data[].attributes.subject
Teoria de l'Avantatge Comparatiu de David Ricardo

# data[].attributes.body
Un país estarà interessat a especialitzar-se en el ben (o béns) en què present avantatge comparatiu. Un país tindrà avantatge comparatiu en la producció d'un ben si pot produir una unitat del ben emprant relativament menys recursos que un altre país, o bé pot produir més quantitat de producte amb uns recursos donats.

Per tant, aquests dos països s'especialitzaran en la producció i exportació dels béns que comparativament produeixen amb una major eficiència. Els dos surten beneficiats del comerç.

David Ricardo suposa l'existència de diferències en els costos relatius com a fonament de l'avantatge comparatiu però no explica el perquè d'aquestes diferències. El model de Heckscher i Ohlin (H-O) ofereix una possible explicació a l'origen dels avantatges comparatius; aquestes apareixen a causa de l'abundància o escassetat dels factors productius, de manera que el factor en comparació més abundant tendirà a ser comparativament més barat, mentre que aquells relativament més escassos tendiran a ser relativament més cars. Per tant, cada país podrà produir de forma comparativament més barata aquells béns que requereixin una utilització intensiva del factor que en comparació és més abundant

# data[].attributes.body
En un període de crisi pot augmentar el dèficit públic (o disminuir el superàvit) encara que l'estat no adopti cap mesura fiscal sobre aquest tema.

Això es deu a l'existència dels estabilitzats automàtics, que són mesures fiscals que modifiquen la despesa pública o els impostos en funció del cicle econòmic sense que l'Estat hagi d'adoptar cap mesura fiscal. Exemples d'estabilitzadors automàtics són els impostos progressius o les prestacions per desocupació.

# data[].attributes.headline
Cotització tc = cotització o preu de l'euro en dòlars 

# data[].attributes.subject
Cotització tc = cotització o preu de l'euro en dòlars 

# data[].attributes.body
El tipus de canvi d'equilibri determinat pel mercat seria aquell que igualés la quantitat oferta amb la demandada:

Q d euros  = Q o euros.

100 – 20tc =  50 + 30tc

Buidant per tc:

50 = 50tc ; tc = 1 $/€

El tipus de canvi d'equilibri seria 1 dòlar per euro (1 dòlars/euro)

La quantitat d'euros que s'intercanviarien a aquest preu es calcula substituint en qualsevol de les dues funcions del mercat:

q(€)= 100 – (20x1) = 50 + (30x1) = 80 euros

# data[].attributes.body
l'expressió:  s = tc. (P/P*)

On tc és el tipus de canvi nominal ($/€),  P és l'índex de preus europeus i P* és l'índex de preus d'Estats Units.

Després d'una guerra comercial amb EUA:
1)   ∇ exportacions de béns è ∇ Demanda euros (desplaçament a l'esquerra) è ∇ tc ($/€) depreciació de l'euro è ∇ s = tc. (P/P*)  [ja que suposem que P i P* romanen constants] es produirà una depreciació del tipus de canvi real, és a dir, un increment de la competitivitat preu dels productes europeus.

2) Si DP* > DP (mantenint-se tc inalterat) è ∇ s = tc. (P/P*) es produirà una depreciació del tipus de canvi real, és a dir, augmentarà la competitivitat dels productes europeus a Estats Units.

En aquest cas tenim dos efectes sobre el tipus de canvi real que actuen en la mateixa direcció:

D'una banda: els tipus d'interès són més alts a EUA è∆ exportacions de capital i   ∇ importacions de capital è ∇ Demanda euros i  ∆ Ofereix euros è ∇ tc ($/€) depreciació de l'euro.

Per un altre: DP* > DP

Per tant, s = ∇ tc. (P/P*), el tipus de canvi real es deprecia, això és, augmenta la competitivitat dels productes europeus.

# data[].attributes.body
L'afirmació que es realitza és sobre el concepte d'avantatge absolut. Així, es diu que un país té avantatge absolut en la producció d'un determinat bé quan pot produir major quantitat d'aquell ben utilitzant la mateixa quantitat de recursos que altres països.

D'altra banda, es diu que un país té avantatge comparatiu en la producció d'un bé quan pot produir aquest bé amb un menor cost d'oportunitat que en altres països.

# data[].attributes.body
Un augment del turisme estranger en un país implicaria un increment en la columna d'ingressos del compte de serveis, incrementant, per tant, el saldo de la balança per compte corrent i provocant una entrada de divises estrangeres.