# data[].attributes.body
אני בחרתי את השיר "ראי אדמה"/ טשרניחובסקי
בשיר זה מביע המשורר ביקורת רבה כלפי האדמה אשר במקום למלא את תפקידה, להצמיח ולגדל ובעצם לעודד חיים, היא "לוקחת" אליה את טובי בנינו, טובי הבחורים והנוער שנלחמים על האדמה הזו על מנת שתקום בבוא היום מדינת ישראל. כך היא בעצם מעודדת מוות ולא מקיימת את ייעודה המקורי.
ניתן לראות את הקשר בין הטבע והאדם בכך שישנה מעגליות ומחזוריות שמקיימים יחד האדם והטבע. האדם והאדמה.
במותו האדם נקבר באדמה וזכות אותם בחורים שהקריבו את חייהם, אנחנו חיים כיום על האדמה הזו שהיא בעצם מדינת ישראל.
ללא האדמה וללא הדברים הבסיסיים שהיא נותנת לנו כמו זרעי תבואה וצמחים פרחים, המחזוריות הזו לא יכולה להתקיים.

# data[].attributes.headline
ענת מור-אילת 

# data[].attributes.subject
ענת מור-אילת 

# data[].attributes.body
לא רגעי שנת, טבע / טשרניחובסקי

לֹא רִגְעֵי שְׁנָת, טֶבַע, וַחֲלוֹמוֹת יִמְתָּקוּ,
רַק רֶגֶשׁ בְךָ אֶרְאֶה וְסַעֲרוֹת הַקְּרָב:
עַל מְרוֹם שִׂיא הָרֶיךָ וּבְמִכְרוֹת עָמָקוּ,
בִּתְהוֹמוֹת הַיְשִׁימוֹן וּבְצֵל חֶבְיוֹן עָב.
כִּי תֶּאֱבַל נַפְשִׁי, וּפְצָעַי יִזְעָקוּ,
תִּקְווֹתַי תִּבֹּלְנָה כַּשּׁוֹשָׁן בַּסְּתָו,
אָנוּדָה לִמְקוֹם שָׁם מִשְׁבָּרִים יִנְאָקוּ
לִמְקוֹם צוּקָיו יָרִים צוּר אַדִּיר וָשָׁב.
|  אָז בֹּשְׁתִּי מִגַּלִּים הָרָבִים בַּסְּלָעִים,
שֶׁהֵמָּה, בְּהִתְמוֹלְלָם, שָׁבִים לִרְגָעִים,
וְטוּר מִטּוּר יָרוּם, גָל יִגְבַּר מִגָּל;

מִצּוּרִים נִכְלַמְתִּי, שֶׁהֵמָּה בִגְאוֹנָם
אֶל מַחַץ מִשְׁבָּרִים, אֶל נַהֲמָם וַהֲמוֹנָם
יַסְגִּירוּ אֶת לִבָּם וְרָאשֵׁיהֶם אֶל עָל...

בחרתי בשיר "לא רגעי שנת, טבע" של טשרניחובסקי. כשאני מלמדת את השיר אני מבקשת מהתלמידות קודם כל לדבר על מקום בטבע שהן אוהבות, ולצייר אותו. הלוח מתמלא בנקודות חן רגועות וכיפיות, כמו ים, או חורשה ליד הבית, או הנוף של הכנרת שקרוב אלינו וכדומה. ואז אני כותבת את שמו של השיר ושואלת: האם ככה הדובר בשיר תופס את הטבע?
ובאמת בשיר הזה יש אמירה הפוכה ליחסים בין האדם לטבע. לא, אל תלכו לטבע כדי "להירגע" וכדי "לנפוש". לא! בטבע יש מאבקים אינספור, בכל מקום. הגלים נאבקים עם האבנים, השמיים נמתחים למעלה ומתרחקים מהאדמה בעוצמה, סערות של חורף, חום של מדבר ועוד. הדובר בשיר טוען שההליכה שלו לטבע מעוררת בו בושה וכלימה, על חוסר היכולת שלו להתמודד עם המשברים של חייו, בעוד שטבע התופעות השונות ממשיכות פעם אחר פעם, לא משנה כמה המאבק קשה.
אמצעי העיצוב הבולט בשיר הוא ההאנשה שעושה הדובר לטבע, כשהוא טוען שהסלעים מרימים את ראשם בגאון מול העוצמה של הגלים הנשברים,  ובעוד מקומות בשיר.
מבחינה אישית, אני רואה בטבע מקור להשראה רבה. אוושת הרוח בעלים, לדוגמא, היא אחת התופעות הכי מדהימות בעיני, הריקוד של העלים, ההרמוניה שבה הם נעים זה עם זה, בקלות מעלה בי התרגשות ותהייה האם המוני בני-האדם יכולים לנוע כך גם כן, לשרטט תנועה פיזית יפה כל-כך ביחד, ולהשמיע קול הנובע מהתנועה האישית של כל אחד, ומשתלב זה בקולו של האחר.

# data[].attributes.body
בחרתי בשיר "איך זה שכוכב"/נתן זך
איך זה שכוכב אחד לבד מעז.
איך הוא מעז, למען השם.
כוכב אחד לבד.
אני לא הייתי מעז.
ואני, בעצם, לא לבד

הקשר בין הטבע  לאדם מקבל ביטוי באשר ליכולת ההכלה העצומה הקיימת בטבע המתגלמת באמצעות כוכב אחד בלבד אשר מעניקה השראה לאדם באשר ליכולותיו והן באשר למגבלותיו באנושיות ביחס לכוחות הטבע העצומים שלא תמיד האדם יכול להם. השיר מציג את התפעלות האדם נוכח כוחות הטבע המופלאים אשר סביבו.  האדם מחפש בעצמו את כוחות הטבע- מערכת יחסים מופלאה אשר מפרה את האדם בהשראת הטבע.
מוטיב "הלבד" מקבל ביטוי כפול בשיר זה- האדם הבודד בהשוואה לכוכב יחיד, שאינו בודד בכוחותיו.
אנאפורה המתקיימת בשאלה "איך" מובילה את האדם לבחון את עצמו אל מול הטבע, האדם מתפעל אל מול יכולות הטבע המופלאות של הכוכב הבודד.

# data[].attributes.body
אֵקָלִיפְּטוּס / מאת: רחל בלובשטיין

לֹא אַחַת רָאִיתִי: הוּנַף הַקַּרְדֹּם
וְהוּרַד וְנִנְעַץ בַּשְּׁאֵר;
מְעוֹלָל בְּעָפָר הוּא שָׂרוּעַ דֹּם –
זֶה הַנּוֹף הַמַּרְטִיט, הַנּוֹהֵר.

הַשָּׂרִיד הַיָּתוֹם מִזְדַּקֵּר נוּגוֹת
מְיֻתָּר וְעֵירֹם מִכֹּל.
וְתָמִיד נִדְמֶה: הַפַּעַם הַזֹּאת
לֹא יִשְׁכַּח הָעֵץ, לֹא יִמְחֹל…

תִּפְקְדֶנוּ שׁוּב, אַךְ שָׁנָה תִנְקֹף –
תַּעֲמֹד מִשְׁתָּאֶה, תַּבִּיט:
לַמָּרוֹם כְּאָז כָּמֵהַּ הַנּוֹף,
וְנוֹהֵר כְּאָז, וּמַרְטִיט.

[ניסן, תרפ"ט]

הקשר הדו-כיווני בין האדם לטבע עולה באופן ברור משירה של רחל "אקליפטוס". בגדול, מתאר השיר גדיעה אכזרית של עץ אקליפטוס, אך כבר מהשורה השנייה, באמצעות המילה "שְאֵר" (שאר בשר) נפתחת הזיקה בין האדם לעץ. המשוררת פורשת יריעה של האנשה על גבי העץ, נציגו הבלתי מעורער של הטבע, ויריעה זו מעצבת את צביונה של הפרספקטיבה של הדוברת הקולטת את תהליך הגדיעה והקטיעה. זו גדיעה איומה: הקרדום, כלי ההרג, ננעץ בבשרו של העץ; העץ הכרות נכפש בדמו בעפר, וכל תפארת מוטת ענפיו שרוע בדממת מוות על הארץ; התוצאה הבלתי-נמנעת והאכזרית של הגדיעה היא אותו שריד יתום, האחרון שנשאר לאחר שחווה מוות ושכול, והוא מיותר בעולם וחסר כל, עירום כביום היוולדו (העץ? האדם?). מעשה נורא זה הוא בלתי נסלח? לפחות כך מרגישה הדוברת החווה בעוצמה רבה את הסיטואציה של הרס הטבע. יש לציין, כי האנלוגיה המצוטטת והנבחנת רבות בטקסטים שונים בין האדם לעץ ובין האדם לנוף, מהווה ציר מרכזי בשיר, ומאפשרת הרחבה רעיונית הן בכל הנוגע לקשר המפרה בין האדם לטבע ובין הטבע לאדם, והן בכל הקשור לקשר המאיֵן והמכלה בין האדם לטבע, ולאור מוראות ההווה בין הטבע לאדם. בבית האחרון של השיר, מקבל הצופה (ההלך האלתרמני) בפליאה והשתוממות את צמיחתו המחודשת של העץ, אך משום-מה נראה כי אין די בכך כדי לפוגג את התחושות הרגשיות הקשות שעולות משני הבתים הראשונים.

בסרטון הראשון שמצורף אנו עדים למהלך כריתה של עץ אקליפטוס בן 120 (!!!) שנה, בטענה שהוא מת. לדעתי, צפייה במשור הננעץ בבשרו של העץ (אם נמשיך את הרעיון השירי) יש בו כדי לעורר תגובה רגשית מסוימת -
https://www.youtube.com/watch?v=D3EMStZkpD0
על הקשר בין האדם לעץ, ניתן ללמוד משני הסרטונים המצורפים:
הראשון, מנקודת מבט מאוד מקומית, ישראלית וט"ו בשבטית, מתאר צמיחה (אולי בהקשר לבית השלישי של השיר), וניתן לזהות השקה אל "העץ הנדיב", אם נתעלם מהעובדה שבסיפור ילדים-מבוגרים זה העץ מקריב את מהותו ואת קיומו על מזבח הקשר עם האדם, ולכאורה מפיק מכך הנאה ו/או תועלת. בסרטון השני, מטפסים לרובד האוניברסלי מבחינת ההתייחסות לכריתת העצים ביערות האמזונס, סרטון שמצייר מצב עגום שדורש מחשבה, ויותר מכך, התערבות.
ברובד הארצישראלי: עץ אחד – הרבה יתרונות
https://www.youtube.com/watch?v=IuHM-H998Q4
ברובד האוניברסלי: עוצרים את כריתת יערות האמזונס
https://www.youtube.com/watch?v=npvKBxG1WlQ

לקינוח, שיר אקו-פואטי של המשוררת אגי משעול, שפשוט אומר את הכל בקשר לסרטונים הראשון והשלישי, ולכל המכלול:

אַחֲרָיּות / אגי משעול

בֶּחָצֵר הָאֲחוֹרִית

פּוֹרֵחַ הַיּוֹם

(לְיוֹם)

הַקַּקטוּס הַזֶּה שֶׁשְּׁמוֹ

לא יָדוּעַ לִי

ואִם אֲנִי לא אֶרְאֶה אוֹתוֹ

מִי יִרְאֶה?

(חי צומח, 2011)

# data[].attributes.body
בחרתי בשיר מתוך עזבונה של דליה רביקוביץ (פורסם בקובץ "השירים הגנוזים, 2016).
השיר מציג את החיבור בין האדם והטבע בשיר אהבה עדין ורגיש.
הטבע הופך לחלק בחוויה הרגשית והאנושית, הן באבדן האהוב, הן בכאב הייסורים והחיפוש אחריו ולבסוף - בהתמודדות האישית.

# data[].attributes.headline
אורלי שורץ - צ'יניאו

# data[].attributes.subject
אורלי שורץ - צ'יניאו

# data[].attributes.body
בחרתי בשיר של בן ציון תומר, המתבסס על שירו באידיש של איציק מאנגר,  ופותח את המערכה השנייה במחזה "ילדי הצל." מצרפת רק את הבית הראשון והאחרון.
עַל הַדֶּרֶך עֵץ עָמַד / שָׁרָשָיו בָּרוּחַ. / עֵץ בְּלִי יַעַר הוּא עָמַד, / ראֹשוֹ לָבָן, פַּרוּעַ. [...]
רַק הֶעָלִים, שְׂרִידֵי הָעֵץ, / כַּצִּפֳּרִים בָּרוּחַ, / עָפִים לְאֶרֶץ-יִשְׂרָאֵל, / עַל אַדְמַתַהּ לָנוּחַ.
לעץ בשיר משמעות סמלית, לעם היהודי בגולה,  ובמידה רבה להיסטוריה שלנו.
"שורשיו ברוח", ללא בסיס איתן וללא יציבות, מאות שנים עמד כך העץ כש"שורשיו במים", שהם מקור חיים אך עשויים לגרום לריקבון..
אולם "עפר היה ליבו/עפר מירושלים", הזיקה, הלב נטועים בארץ האבות. ובעפר הזה שכן "עוף חול", שאינו מת ונולד מחדש, הנשמה נותרת למרות כל התלאות. תאור העוף הנשחט והאש שעלתה לשמים היא רמז ברור לשואה..
ובבית האחרון קיימת גם התקווה. העלים שרידי העץ, כמו הציפורים ברוח, עפים לארץ ישראל, על אדמתה לנוח", העלים מסמלים כמובן, את ניצולי השואה המבקשים מזור לנפשם בארץ

# data[].attributes.headline
לילך זייימן כרמלי 

# data[].attributes.subject
לילך זייימן כרמלי 

# data[].attributes.body
כשאני מלמדת בכיתות את השיר : "האומנם עוד יבוא ימים" של לאה גולדברג אני מתחילה מלהשמיע את הביצוע של חוה אלברשטיין ואז קוראת עם התלמידים את השיר , הם בדרך כלל מכירים את הביצוע הזה ומיד אומרים "זה שיר יום הזכרון" , אחרי שאנחנו מעבדים את השיר ועוסקים בו, בטבע שבו, במסר שגולדברג רוצה להעביר דרך הטבע: היומיומיות שלו, הפשטות , אני מציגה לתלמידים את הקליפ של הביצוע של שלומי סרנגה (https://www.youtube.com/watch?v=BYTkkWJ09d4) שבו הטבע שבשיר מקבל המחשה וויזואליה מעניינים ומנהלת עם התלמידים שיח על השינוי בין הלחנים השונים , איזה לחן יותר מתאים בעינייהם למסר של גולדברג, וכמובן מה תרם להם הקליפ והוויזואליה שלו להעמקת והבנת השיר.

# data[].attributes.body
בחרתי בשיר "גאווה" של דליה רביקוביץ'.
בשיר מסופר סיפורם של הסלעים שליד הים, הנראים חזקים וגאים, ובתהליך שבירתם המתרחש לאורך שנים, על אף נסיון ההסתרה שלהם שנובע מתוך גאווה. מצב הסלעים מטאפורי למצבם של בני האדם - גם אלה נמצאים בסיטואציות שונות של קשיים במהלך החיים.  השוואת הסלעים לאנשים מעמידה באור אירוני את מושג הגאווה. מתברר שגאוות האדם שברירית. הוא מנסה בכל כוחו להסתיר את חולשותיו ולהעמיד פני חזק אל מול פגעי החיים, אך כשמגיע יומו להישבר, אפשר שהדבר יקרה כתוצאה מפגיעה קלה, ארעית ומפתיעה. השיר מבקש להצביע על מבנה אישיותו של האדם, הנוטה בהחלט להישבר בנסיבות מסוימות, אך למרות זאת להציע גאווה אמיתית – כזאת המאפשרת התמודדות ישירה ואמיצה עם המשבר. הסלעים בשיר משלבים את מאפייני הסלע עם מאפייני האדם: כסלעים הם לא זזים, הם חזקים ונוקשים אבל כמו בני אדם הם מנסים להסתיר את פגעיהם, כמו בני אדם הם מצפים לעתיד , וכמו בני אדם הם נפצעים ונפגעים ממגע רך של מישהו ,השיר מעניק לסלעים תכונות אנושיות,  רגשות וחושים.

# data[].attributes.attachment_link.title
גאווה דליה רביקוביץ

# data[].attributes.body
אני בחרתי בשירו של רועי חסן "שורש". בשיר הרוח, המים ותיאורי הנוף מתארים את הלך רוחו של הדובר, אולי את האירועים המלווים את חייו. והעץ, אותו עץ חשוף נטוע שורשים, הינו דימוי למצבו הרגשי. הקשר היפה, המסעיר, המטלטל, הנרקם בין הסביבה לעץ, הוא השולח את הדובר לבחון את הקשר בינו לבין המתים האהובים שלו, ולמחשבות על הקשר בינו לבין אלוהים. הקשר בינו לבין אמונה. השיר מביא התייחסות לסביבה כמעצבת תודעה רגשית ופואטית כקשורה בקשר סימביוזי.

# data[].attributes.headline
אני בחרתי בשיר אורן. השיר מוודא את הקשר לשורשים באמצעות עץ שיכול להינטע בכל מקום ולהתפתח. בנוסף מעוף הציפורים מראה על מחזוריות הטבע וגם על כך שתמיד בעלי הכנף יגיעו לקונן באותו מקום בו הם מרגישים ביטחון ובית. התיאורים של הטבע : הנחל, רעש  הקוקיה. שימוש בחוש השמיעה מחזק את הטבע ונותן לקורא לתאר את תחושת השיר דרך הדמיון.

# data[].attributes.subject
אני בחרתי בשיר אורן. השיר מוודא את הקשר לשורשים באמצעות עץ שיכול להינטע בכל מקום ולהתפתח. בנוסף מעוף הציפורים מראה על מחזוריות הטבע וגם על כך שתמיד בעלי הכנף יגיעו לקונן באותו מקום בו הם מרגישים ביטחון ובית. התיאורים של הטבע : הנחל, רעש  הקוקיה. שימוש בחוש השמיעה מחזק את הטבע ונותן לקורא לתאר את תחושת השיר דרך הדמיון.

# data[].attributes.headline
רווית חיימסון

# data[].attributes.subject
רווית חיימסון

# data[].attributes.body
השיר "ירח" מאת נתן אלתרמן.
השיר מתאר שלוש תמונות המציגות את הקשר שקיים בין האדם לטבע באופן הדרגתי - בתחילה קיים ניכור בין האדם והטבע, כאשר יש תחושה של ריחוק ושל עצב (בכי צרצרים, מבט מהחלון ללילה ללא ציפור). לאחר מכן האדם יוצא מהעיר והולך אל הטבע, כאשר הטבע קורא לו, מוביל אותו, מביט אליו. הטבע יפה ומניב. לבסוף החיבור לטבע מגיע לשיאו כאשר הדובר מסתכל על בבואתו במים והמים מביטים אליו. האדם מרגיש שהוא אחד מנפלאות הבריאה, משמע, הוא חלק מהטבע.
הטענה שלכל דבר יש רגע של הולדת מודגשת באמצעות תחושת הראשוניות שהאדם חש בטבע, הוא כאילו נוצר מחדש בכל יום.

# data[].attributes.headline
ליאת חיימוביץ

# data[].attributes.subject
ליאת חיימוביץ

# data[].attributes.body
הסונטה "לא רגעי שנת טבע" של טשרנחובסקי מתארת את כוחו העוצמתי של הטבע, הים השחור וחופי אודסה, תוך תיאור המאבקים האימתניים שבטבע : הים, הצורים, הגלים - כל אלו נתונים במאבק בלתי פוסק מהם מנסה הדובר לשאוב כוח ותקווה.

# data[].attributes.headline
באחד השיעורים האחרונים שלי, לימדתי את שירת רחל, "כינרת" , השיר ממש מבקש להראות , לחוש, וכמעט "לשחות" במימי הכינרת. השמעתי לתלמידי את שירה של רחל, בביצועה של חוה אלברשטיין הראיתי להם סרטונים של טיולי משפחות לכינרת,  נופים של הצפון, של "חרמון הסבא", של  הרי הגולן, של "דקל שפל צמרת", שענפיו משכשכים במים כ" תינוק שובב". זה היה שיעור מרתק, מלא סינסתזיה, כלומר: ערבול חושים. ראינו את הכינרת בסרטונים, שמענו את המים המפכים, חשנו כמעט את מימי הכינרת נוגעים בעורנו. וכמובן, רחל המשורר המנצחת על הכל עם יכולת התיאור המופלאה שלה, שיר וטבע חי ונושם. 

# data[].attributes.subject
באחד השיעורים האחרונים שלי, לימדתי את שירת רחל, "כינרת" , השיר ממש מבקש להראות , לחוש, וכמעט "לשחות" במימי הכינרת. השמעתי לתלמידי את שירה של רחל, בביצועה של חוה אלברשטיין הראיתי להם סרטונים של טיולי משפחות לכינרת,  נופים של הצפון, של "חרמון הסבא", של  הרי הגולן, של "דקל שפל צמרת", שענפיו משכשכים במים כ" תינוק שובב". זה היה שיעור מרתק, מלא סינסתזיה, כלומר: ערבול חושים. ראינו את הכינרת בסרטונים, שמענו את המים המפכים, חשנו כמעט את מימי הכינרת נוגעים בעורנו. וכמובן, רחל המשורר המנצחת על הכל עם יכולת התיאור המופלאה שלה, שיר וטבע חי ונושם. 

# data[].attributes.body
השיר שבחרתי הוא "פגישה חצי פגישה" מאת רחל, השיר מתאר את תחושותיה של הדוברת באמצעות מטפורות הקשורות לעולם המים. עולם המים מדגים בצורה טובה את תחושת ההצפה שהדוברת חשה

# data[].attributes.body
השיר שבחרתי הוא "חורשת האיקליפטוס" של נעמי שמר. השיר נכתב על חורשת האיקליפטוסים אשר נמצאת  בקבוצת  כנרת,
השוכנת על גדת נהר הירדן.
חורשת האיקליפטוסים
שעליה נכתב השיר ניטעה בכנרת על ידי ראשוני היישוב, וסיפקה צל לילדי כנרת ודגניה השורה "מעבר לירדן רעמו התותחים" מתייחסת ככל הנראה לקרב בדגניה, הקיבוץ הסמוך לקבוצת כנרת, שמה שמפריד ביניהם הוא הירדן.
אני חושבת שהשיר מנכיח אהבה לטבע הפשוט של פעם, לחיים קיבוציים ושאני קוראת אותו אני ישר חוזרת לילדות כי אני נולדתי וגרה בקיבוץ עד היום. פעם היה רגש לטבע, הערכה והערצה, מה שהיום התפייד מהרוח שלנו.

# data[].attributes.headline
גלית מירון "כל שושנה"/זלדה

# data[].attributes.subject
גלית מירון "כל שושנה"/זלדה

# data[].attributes.body
בשיר של זלדה ישנה זיקה חזקה בין האדם (האוניברסלי) לטבע. השיר עוסק בחתירה לשלום . חושף את השאיפה לשפיות, לרוגע ולאנושיות שתתגלה בין האנשים. השלום מסומן כמטאפורה :"אי של שלום". זוהי המשאלה הכמוסה שמתבטאת בשיר בקונוטציה לחזון אחרית הימים של הנביא ישעיהו. הסירה האמורה לחתור אליו נתקלת "בים של אש" אש המלחמה, השנאה. והחום כמעט בהישג יד . מריחים אותו, שומעים את השקט רואים את אור השושנה (סינסטזיה של חושים הממחישים את הרגע האשלייתי שבו נדמה שהוא נמצא. הטבע משקף בשיר את המאווים הכמוסים שלנו . את האידיאל הנכסף. האדם והטבע הם היינו הך. הטבע שוכן בתוך האדם ומסביבו, מגדיר את רצונו.

# data[].attributes.body
ההשיר אותו בחרתי הוא ״שיר אימי והנחל״ של אצ״ג תיאורי הטבע ממחישים את התהליך שעובר הדובר בשיר ואת המעבר בין חלום ומציאות. תיאורי הטבע משולים לחיות של אימו או יותר נכון לחיות שלה בעיני רוחו.