# data[].attributes.headline
Чорнобиль. Спогади живих людей: проєкт Олени Ребрик

# data[].attributes.subject
Чорнобиль. Спогади живих людей: проєкт Олени Ребрик

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Громадське радіо

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Ребрик

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобиль. Спогади живих людей: проєкт Олени Ребрик

# data[].attributes.attachment_link.description
Чорнобиль. Спогади живих людей — проєкт Олени Ребрик, присвячений усім, хто втратив свій дім унаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

# data[].attributes.headline
«Книга-мандрівка. Україна». Чорнобиль

# data[].attributes.subject
«Книга-мандрівка. Україна». Чорнобиль

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книга-мандрівка. Україна

# data[].attributes.attachment_link.title
5 серія «Книга-мандрівка. Україна». Чорнобиль

# data[].attributes.headline
«Чорнобильська рулетка. Війна в ядерній зоні». Сергій Плохій

# data[].attributes.subject
«Чорнобильська рулетка. Війна в ядерній зоні». Сергій Плохій

# data[].attributes.headline
Чорнобильська молитва. Алексієвич Світлана

# data[].attributes.subject
Чорнобильська молитва. Алексієвич Світлана

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Опис товару

26 квітня 1986 року на території Радянського Союзу сталася страшна катастрофа, яка змінила весь всесвіт - вибухнув реактор на Чорнобильській АЕС. Звичайно, з погляду всесвіту, життя тисяч людей - це маленька краплина. Але ці тисячі люди були першими, хто на собі відчув, що відбулося щось надзвичайне, щось жахливе.

І що життя вже не буде таким, як було. Що не можна пити тієї води, їсти тих яблук, вдихати того повітря... Що попереду тільки хвороби, біль і горе.

Книга "Чорнобильська молитва" - це розповіді очевидців цієї катастрофи: жителів Прип'яті, ліквідаторів, так званих самоселів - тих, хто з часом повернувся до своїх домівок незважаючи на заборони і радіацію, бо там залишилося все їхнє життя. У цій книжці ви не знайдете розповідей про причини цієї жахливої події або про план евакуації та ліквідації наслідків катастрофи. В ній є тільки особисті трагічні історії - про кохання, про хвороби, про боротьбу... І ці історії, немов голоси в хорі, зливаються в одну молитву. У Чорнобильську молитву...

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобильська молитва. Алексієвич С. 978-966-03-9221-2

# data[].attributes.attachment_link.description
26 квітня 1986 року на території Радянського Союзу сталася страшна катастрофа, яка змінила весь всесвіт - вибухнув реактор на Чорнобильській АЕС. Звичайно, з погляду всесвіту, життя тисяч людей - це маленька краплина. Але ці тисячі люди були першими, хто на собі відчув, що відбулося щось надзвичайне, щось жахливе.

# data[].attributes.headline
Сергій Плохій Чорнобиль. Історія ядерної катастрофи

# data[].attributes.subject
Сергій Плохій Чорнобиль. Історія ядерної катастрофи

# data[].attributes.attachment_link.title
Книга "Чорнобиль. Історія ядерної катастрофи" - Сергій Плохій, купити за ціною 276.00 на YAKABOO: 978-966-03-8922-9

# data[].attributes.attachment_link.description
ᐉ Купити книгу "Чорнобиль. Історія ядерної катастрофи", автор - Сергій Плохій, в інтернет-магазині YAKABOO 👈. Замовте книгу за найкращою ціною 276.00 грн. Відгуки та рецензії ✍.

# data[].attributes.headline
Цей день в історії

# data[].attributes.subject
Цей день в історії

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цей день в історії

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
26 квітня 1986 року о 1-23-47 за київським часом сталася найбільша техногенна аварія в історії людства - з різницею у дві секунди відбулись два вибухи на четвертому реакторі Чорнобильської АЕС, в результаті яких сумарна радіація ізотопів, викинутих в повітря, склала 50 мільйонів кюрі, що в 30-40 разів більше, ніж при вибуху бомби в Хіросімі в 1945 році. Основні наслідки аварії були подолані за 7 місяців і вже у листопаді два з трьох вцілілих енергоблоків були знову введені в експлуатацію.На обкладинці: Четвертий реактор Чорнобильської АЕС після вибуху, травень 1986 року

Після десятиліття успішної експлуатації атомних реакторів подвійного призначення, на яких крім генерації електроенергії вироблялись ізотопи для військових потреб, з середини 1960-х років у СРСР почалась розробка одноцільових безкорпусних реакторів, відомих як РБМК (Реактор великої потужності канальний - російською), для виробництва електричної і теплової енергії. Енергоблоки з реакторами подібного типу мали стати основою великої мережі атомних електростанцій (АЕС), загальна електрична потужність котрих за десятиліття мала сягнути 8 ГВт. В рамках цієї програми для забезпечення електроенергією Центрального енергетичного району СРСР, до якого входило 27 областей УРСР і Ростовська область РРСФР, біля Києва планувалось звести Центрально-Українську АЕС. Дирекція з її будівництва, створена 11 грудня 1969 року наказом Міністра енергетики і електрифікації СРСР, опікувалась не лише власне АЕС біля села Копачі за 18 км на північний захід від Чорнобиля, але й містом-супутником, спроектованим поблизу залізничної станції Янів, що на відстані 2 кілометрів від майбутньої АЕС, яке мало стати важливим транспортним і промисловим центром з населенням до 85 тисяч чоловік.

Через чотири місяці Чорнобильська АЕС вийшла на проектну потужність 4 000 МВт, виробляючи близько 10% електроенергії України.

Такий позаштатний режим призвів до т. зв. "отруєння" реактора ізотопами ксенона, через що о 0-28 26 квітня 1986 року відбулось миттєве падіння практично до нуля потужності реактора. За півгодини її вдалось підняти, правда, до втричі нижчого значення, ніж передбачав регламент випробувань. Попри це о 1-07 вони були продовжені. Підключення шести насосів в якості навантаження призвело до неочікувано стрімкого збільшення потужності, яке взяти під контроль не вдалось, й по сигналу аварійного захисту, який о 1-23-39 спрацював на пульті оператора АЕС, почалось відключення реактора. Проте через його конструктивний недолік опускання поглинаючих стержнів в активну зону відбувалось надто повільно, реактор заглушити не вдалось, і о 1-23-47 пролунав вибух, а через дві секунди - ще один.

Вибухи на Чорнобильській АЕС були не ядерними, а хімічними, як наслідок перегріву реактора і накопичення великої кількості газів, що з'явились під час неконтрольованої реакції

Потужність вибухів була настільки великою, що вони повністю зруйнували обшивку реактора і зірвали багатотонну верхню плиту 4-го енергоблоку, крізь яку в повітря піднялось більше 60 тон радіоактивних матеріалів, у тому числі ізотопів урану, плутонію, йоду, цезію і стронцію.

Першою жертвою аварії став оператор циркулярних насосів Валерій Ходемчук, який загинув під уламками. Його тіло знайти так і не вдалось.

Через сім хвилин на місце вибуху прибули пожежні команди з Чорнобиля і Прип'яті, зусиллями яких за три години вдалось локалізувати пожежу і запобігти її поширенню на 3-й енергоблок, з'єднаний з 4-м спільним коридором. У перші години після аварії у рятувальників не було розуміння ситуації і активну зону реактора намагались охолодити водою. Ці зусилля виявились марними і привели до опромінення (в ряді випадків смертельного) багатьох людей. О 6-й ранку від опіків і перелому хребта в лікарні помер інженер-наладник Володимир Шашенок. Близько обіду до Москви літаком було відправлено першу групу з 28 вражених радіацією з числа пожежних і співробітників АЕС. Загалом від вибуху і при гасінні пожежі, що тривала близько 10 днів, загинув 31 чоловік і більше двох сотень було госпіталізовано.

За офіційною статистикою віддалені наслідки опромінення, виявлені за наступні 15 років, стали причиною загибелі від 60 до 80 осіб, за неофіційною - в Україні померло не менше 15 тисяч людей, які були уражені в результаті аварії на Чорнобильській АЕС

"Увага, шановні товариші! Міська рада народних депутатів повідомляє, що у зв'язку з аварією на Чорнобильській атомній електростанції в місті Прип'ять складається несприятлива радіаційна обстановка. Партійними та радянськими органами, військовими частинами приймаються необхідні заходи. Однак, з метою забезпечення повної безпеки людей, і, в першу чергу, дітей, виникає необхідність провести тимчасову евакуацію жителів міста в найближчі населені пункти Київської області. Для цього до кожного житлового будинку сьогодні, 27 квітня, починаючи з 14-00, будуть подані автобуси в супроводі працівників міліції та представників міськвиконкому. Рекомендується з собою взяти документи, вкрай необхідні речі, а також, на перший випадок, продукти харчування. Керівниками підприємств та установ визначено коло працівників, які залишаються на місці для забезпечення нормального функціонування підприємств міста. Всі житлові будинки на період евакуації будуть охоронятися працівниками міліції. Товариші, тимчасово залишаючи своє житло, не забудьте, будь ласка, закрити вікна, вимкнути електричні та газові прилади, перекрити водопровідні крани. Просимо дотримуватися спокою, організованості і порядку при проведенні тимчасової евакуації" - Оголошення про евакуацію з Прип'яті, 27 квітня 1986 року

Лише 3 травня завершилась евакуація людей з 10-кілометрової зони навколо Чорнобильської АЕС. До 6 травня було евакуйовано жителів інших населених пунктів в радіусі 30 км навколо місця аварії, загалом понад 115 тисяч чоловік.

Для ліквідації наслідків аварії була створена урядова комісія на чолі з заступником голови Ради міністрів СРСР Борисом Щербиною, яка координувала свою діяльність з республіканськими комісіями в Білоруській РСР, Українській РСР і РРФСР. У 30-кілометрову зону навколо ЧАЕС почали прибувати фахівці, відряджені для проведення робіт на аварійному блоці і навколо нього, а також військові частини - як регулярні, так і сформовані з терміново викликаних резервістів. Їх зусиллями через три тижні завдяки скинутим з вертольотів 4 тисячам тон суміші піску, бору, свинцю і глини вдалось ізолювати реактор 4-го енергоблоку, що продовжував випромінювати радіацію, і зупинити подальше забруднення ґрунту. Щоб запобігти зараженню ґрунтових вод і Дніпра, інженерними військами навколо АЕС була споруджена захисна стіна, глибина якої місцями доходила до 30 метрів, а також були відсипані дамби на річці Прип'ять.

Основна частина робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС була виконана у 1986-87 роках силами приблизно 240 000 осіб. Загальна кількість ліквідаторів за всі роки приблизно 600 000 осіб

Офіційне розслідування, проведене Державною комісією і підтримане Міжнародним агентство з атомної енергії (МАГАТЕ), провину за аварію поклало майже виключно на персонал ЧАЕС, і в листопаді того ж 1986 року, по завершенні за рекордні 205 днів зведення над 4-м енергоблоком ізоляційної споруди, відомої як "Укриття", 1-й та 2-й енергоблоки, а грудні 1987 року й 3-й енергоблок були знову введені в експлуатацію. Проте, вже у 1993 році уповноваженими міжнародними інституціями, у тому числі й МАГАТЕ, раніше зроблені висновки було визнано помилковими і головною причиною аварії було названо конструктивну недосконалість реактора РБМК-1000, що у поєднанні з неправильною підготовкою експерименту і "низькою безпековою культурою" непоінформованих про потенційні загрози операторів призвело до фатальних наслідків. Великі пожежі і аварії, що трапились у подальші роки, змусили переглянути можливість експлуатації Чорнобильської АЕС і у 1996 році був зупинений спочатку другий, а потім і перший її енергоблок.

29 березня 2000 року було прийнято постанову уряду України № 598 "Про дострокове припинення експлуатації енергоблока № 3 та остаточне закриття Чорнобильської АЕС" й о 13-17 15 грудня ЧАЕС повністю припинила свою роботу.

У квітні 2012 року за фінансової підтримки країн "великої вісімки" і Європейського банку реконструкції та розвитку силами міжнародного консорціуму почалось будівництво нового "саркофагу" над зруйнованим 4-м реактором Чорнобильської АЕС, яке має бути завершене у 2019 році.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чорнобильська катастрофа

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новітня історія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
холодна війна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
володимир лук'янюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Цей день в історії : 26 квітня 1986 : Чорнобильська катастрофа

# data[].attributes.attachment_link.description
26 квітня 1986 року о 1-23-47 за київським часом сталася найбільша техногенна аварія в історії людства - з різницею у дві секунди відбулись два вибухи на четвертому реакторі Чорнобильської АЕС, в результаті яких сумарна радіація ізотопів, викинутих в повітря, склала 50 мільйонів кюрі, що в 30-40 разів більше, ніж при вибуху бомби в Хіросімі в 1945 році.

# data[].attributes.headline
ЦІКАВІ ФАКТИ ПРО ЧОРНОБИЛЬ

# data[].attributes.subject
ЦІКАВІ ФАКТИ ПРО ЧОРНОБИЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цей веб-сайт використовує cookie-файли, щоб надати Вам зручніший серфінг на ньому. Продовживши використання сайту Ви даєте згоду на збір і обробку Ваших персональних даних згідно з Політикою конфіденційності.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
цікаві факти чорнобиль

# data[].attributes.attachment_link.title
12 цікавих фактів про Чорнобиль

# data[].attributes.attachment_link.description
Цей веб-сайт використовує cookie-файли, щоб надати Вам зручніший серфінг на ньому. Продовживши використання сайту Ви даєте згоду на збір і обробку Ваших персональних даних згідно з Політикою конфіденційності.

# data[].attributes.headline
Жаби ганяють ряску н

# data[].attributes.body
Жаби ганяють ряску над нуклідами.
О земле моя, земле, кому ти дорога?
Світ славен був Платонами, світ славен був Евклідами,
тепер все всім до лампочки, до фені, до фіґа.

# data[].attributes.headline
Пройти крізь Чорнобиль. Галя Аккерман

# data[].attributes.subject
Пройти крізь Чорнобиль. Галя Аккерман

# data[].attributes.body
КНИГИ ПРО ЧОРНОБИЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Анотація

Книжка Галі Аккерман - це подорож письменника крізь драму Чорнобиля в різноманітних її людських, соціокультурних, професійних аспектах. Це проходження крізь очисний вогонь нового знання, трагічних відкриттів, крізь драму людських доль. Ця книжка також про Чорнобиль як про один з найстрашніших злочинів радянської системи. Незаперечна цінність видання і в тому, що це погляд людини з іншої культури, з інших культур - адже авторка суміщає в собі єврейську, російську і французьку культури, родинно пов'язана з Україною.

Читати все

Про книжку
Книга "Пройти крізь Чорнобиль" - це філософська розмова про катастрофу як "радянські Помпеї", про Чорнобиль як символ знищення і відродження життя в усіх його виявах, про віднайдення надії в постапокаліптичний час.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пройти крізь чорнобиль книга

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пройти крізь чорнобиль галя аккерман

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пройти крізь чорнобиль купити

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книгарня 'Є'

# data[].attributes.attachment_link.title
Книга "Пройти крізь Чорнобиль" Галя Аккерман - Книгарня "Є"

# data[].attributes.attachment_link.description
Анотація Книжка Галі Аккерман - це подорож письменника крізь драму Чорнобиля в різноманітних її людських, соціокультурних, професійних аспектах. Це проходження крізь очисний вогонь нового знання, трагічних відкриттів, крізь драму людських доль. Ця книжка також про Чорнобиль як про один з найстрашніших злочинів радянської системи.

# data[].attributes.headline
1986. Чорнобильські хроніки. Сергій Трохим

# data[].attributes.subject
1986. Чорнобильські хроніки. Сергій Трохим

# data[].attributes.body
КНИГИ ПРО ЧОРНОБИЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Анотація

У книзі розповідається про те, як через об'єктиви телекамер українських журналістів світ дізнавався, що ж реально відбувалося в зоні відчуження.
Автор не тільки торкається фактів з історії трагедії Чорнобиля. Він доводить, що ця масштабна катастрофа стала саме тією безповоротною подією в історії Радянської імперії, що призвела до її розпаду. Зоря Полин - прикінцевий акорд сумної мелодії, що передує остаточному фіналу. Далі - агонія величезної країни.
Читати все

Про книжку
У книзі "1986. Чорнобильські хроніки" автop cпpямoвує читaчa дo виcнoвку, щo Чopнoбильcькa кaтacтpoфa cтaлa нe cтiльки пpeдтeчeю, cкiльки caмe тiєю бeзпoвopoтнoю пoдiєю в icтopiї Paдянcькoї iмпepiї, щo пpизвeлa дo її poзпaду.
Читати уривок

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
інтернет-магазин книг

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
купити книгу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книгарня 'Є'

# data[].attributes.attachment_link.title
1986. Чорнобильські хроніки - купити в Україні за низькою ціною - Книгарня "Є"

# data[].attributes.attachment_link.description
Анотація У книзі розповідається про те, як через об'єктиви телекамер українських журналістів світ дізнавався, що ж реально відбувалося в зоні відчуження. Автор не тільки торкається фактів з історії трагедії Чорнобиля. Він доводить, що ця масштабна катастрофа стала саме тією безповоротною подією в історії Радянської імперії, що призвела до її розпаду.

# data[].attributes.headline
"Оформляндія, або Пругулянка в Зону"

# data[].attributes.subject
"Оформляндія, або Пругулянка в Зону"

# data[].attributes.body
КНИГИ ПРО ЧОРНОБИЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Анотація

"Оформляндія або прогулянка в Зону" -емоційний вимір Чорнобильщини, занурення у світ нелегальних туристів-"сталкерів".
В цій книзі ви не знайдете стандартних описів Зони, нудних історичних викладок і роздумів над істинними причинами Чорнобильської аварії. Тут - погляд зсередини на явище нелегального туризму у Зону відчуження, яка є є унікальною територією українського Полісся впродовж майже 30-ти років. Тут - смарагдові болота, міліцейські засідки і збиті до кривавих мозолів ноги. Тут загрозливі зливи нічної Прип'яті та світанкові чари Полісся.
Книга проілюстрована фотографіями, які зробив сам автор.
Читати все

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
інтернет-магазин книг

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
купити книгу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книгарня 'Є'

# data[].attributes.attachment_link.title
Оформляндія, або Прогулянка в Зону - купити в Україні за низькою ціною - Книгарня "Є"

# data[].attributes.attachment_link.description
Анотація "Оформляндія або прогулянка в Зону" -емоційний вимір Чорнобильщини, занурення у світ нелегальних туристів-"сталкерів". В цій книзі ви не знайдете стандартних описів Зони, нудних історичних викладок і роздумів над істинними причинами Чорнобильської аварії. Тут - погляд зсередини на явище нелегального туризму у Зону відчуження, яка є є унікальною територією українського Полісся впродовж майже 30-ти років.

# data[].attributes.headline
"Чорнобиль: етюд з натури". Вакленко Олег

# data[].attributes.subject
"Чорнобиль: етюд з натури". Вакленко Олег

# data[].attributes.body
КНИГИ ПРО ЧОРНОБИЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книгарня 'Є'

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобиль: етюди з натури - купити в Україні за низькою ціною - Книгарня "Є"

# data[].attributes.attachment_link.description
Анотація Книжка спогадів учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, художника, професора Харківської державної академії дизайну і мистецтв Олега Векленка про його особисті відчуття, пережиті в період перебування в Чорнобилі в травні-червні 1986 року. Автор розказує, яким було повсякденне життя ліквідаторів у таборі неподалік станції, про примітивні засоби захисту і про те, що усвідомлення справжньої небезпеки прийшло набагато пізніше.

# data[].attributes.headline
"Цей дощ - як душ"

# data[].attributes.subject
"Цей дощ - як душ"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
РОЖЕВІ ОКУЛЯРИ

# data[].attributes.attachment_link.title
Діти для Ліни / Цей дощ -  як душ / Читає: Мар'ян Чупак

# data[].attributes.headline
Цікаві та маловідомі факти про "Зону відчуження"

# data[].attributes.subject
Цікаві та маловідомі факти про "Зону відчуження"

# data[].attributes.body
35 річниця.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Через 30 років після страшної Чорнобильської катастрофи людина починає поступово замислюватися над поверненням мертвої Зони відчуження у господарське користування. Мова не йде про проживання населення - у найближчі кількадесят тисяч років про це можна навіть і не думати. Однак цілком реально перетворити "Зону" у господарський об'єкт, що приноситиме користь науці та кошти державі. Ніде на Землі (на щастя, звісно) немає подібних унікальних умов для розвитку флори і фауни. Виявляється, що все зовсім не так, як у грі S.T.A.L.K.E.R. чи у серії романів "Темна вежа" Стівена Кінга - радіація не перетворила тварин на мутантів, не спричинила появу нових видів - принаймні, поки що (хто знає, що буде потім). Дослідники зазначають, що деякі органи у "місцевих" видів працюють інакше, ніж у їхніх родичів на інших територіях, у майбутньому це може спричинити певні еволюційні зміни. Сьогодні ж "Зона" може похвалитися неймовірно чистим повітрям, тишею, різноманіттям флори та фауни і повною відсутністю антропогенного впливу на свої землі. Напередодні сумних роковин ми побували у Зоні відчуження, відвідали промисловий майданчик Чорнобильської АЕС та підготували добірку маловідомих фактів про Чорнобильську АЕС.

Фото: Володимир Тарасов, Укрінформ

1. Близько 60% території Зони відчуження стануть придатними для проживання людини уже за 30-60 років, адже ці землі уже навіть сьогодні є відносно чистими. Однак немає жодної економічної доцільності у поверненні населення у "Зону", адже Північ України є малопридатною для ведення сільськогосподарської діяльності, тому у 6 разів менш заселена, ніж решта регіонів. Власне, саме через невисоку продуктивність місцевих земель більш ніж півстоліття тому ця територія була обрана для будівництва Чорнобильської атомної електростанції. Ще одна обов'язкова умова для будівництва АЕС - наявність достатньо великої водойми поруч, річка Прип'ять цілком підходила для цих цілей.

Сьогодні, щоб повернути населення на ці землі, доведеться витратити чималі кошти на проведення досліджень. Тому від цієї ідеї було вирішено відмовитися на користь проекту зі створення особливого заповідника та проведення наукових робіт із вивчення впливу радіації на організми видів, що неймовірно розмножилися на території без людей.

2. Ще 40% території "Зони" ніколи не можна буде використовувати для проживання населення. Ну - як ніколи? У 102014 році це, теоретично, було б можливо. Як відомо, землі навколо ЧАЕС забруднені кількома типами радіонуклідів. Період їх напіврозпаду становить від 29 і аж до 24 тисяч років! Як пам'ятаємо з курсу фізики, у результаті напіврозпаду радіонукліди не зникають повністю, але їх стає вдвічі менше, ніж було. Отже, за більш ніж 100 тисяч років чорнобильські землі повністю очистяться, і там буде сприятливе для людини радіоекологічне середовище.

3. Туристичний інтерес до "Зони" щороку лише зростає. Скоріше за все, це пов'язано з поширенням "культури постапокаліпсису" серед молоді. Зокрема, у 2015 році Зону відчуження відвідало більш ніж 17 тисяч туристів, це більше, ніж було у 2014 році. У зв'язку з цим Державне агентство з управління Зоною відчуження планує залучати приватний капітал та розвивати туристичний напрямок. Це принесе додаткові кошти у бюджет та дозволить підтримувати безпечні маршрути у належному стані. Однак об'єкти, які від часу та відсутності догляду починають руйнуватися, стануть закритими для відвідувачів.

Для порівняння, Зона відчуження у Білорусі повністю обмежена для відвідування сторонніми особами, ніякого туризму там немає. Однак раз на рік туди може будь-хто потрапити на цілком законних засадах - у день Радуниці. Так називається весіннє свято поминання померлих у східних слов'ян, що офіційно відзначається у Білорусі. Дозвіл на відвідування "Зони" надається лише тим, у кого там були поховані родичі, але цим залюбки користуються усі охочі.

4. Близько 70% території Зони відчуження - це ліс. Ще 30% займають поля, які також поступово заростають. Торік, під час масштабних весняних пожеж, спричинених підпалом, згоріло аж 7% території. Однак до питання забезпечення пожежної безпеки у "Зоні" ставляться більш ніж серйозно. Роботи з чистки лісу та підготовки протипожежних траншей ведуть 500 працівників підприємства "Північна пуща".

5. Після аварії на Чорнобильській АЕС рівень забруднення радіонуклідами річки Дніпро підвищився у 10-15 разів порівняно з доаварійними показниками. Попри це рівень забруднення все ще не перевищує допустимі санітарні норми. Однак радіонукліди продовжують потрапляти у воду. Радіоактивні грунтові води "зони" стікають у річку Прип'ять, а звідти потрапляють у Дніпро, Чорне море та світовий океан.

6. Протягом 30 років загальний вплив радіації у Зоні відчуження зменшився у 10 тис. разів. А завдяки будівництву першого саркофага радіаційні викиди в атмосферу з інженерних споруд 4 енергоблоку скоротилися у 125 разів. За цими холодними цифрами стоять життя і здоров'я майже 100 тисяч ліквідаторів. У перші роки люди працювали довкола реактора з розрахунком радіаційної дози 25 рентген на особу. Отримати таке опромінення можна було за лічені хвилини, якщо не за секунди. Однак вибору не було, хтось мав встановлювати обладнання, зводити "Укриття-1", захоронювати радіаційно заражені землі, зносити будинки, вирубувати дерева і навіть відстрілювати домашніх тварин, що залишилися на опроміненій території...

Фото: Володимир Тарасов, Укрінформ

7. Вага нового саркофага, об'єкту "Укриття-2", становить 30 тис. тонн. Це найбільша аркова споруда Європи і найбільший рухомий об'єкт такого розміру. У листопаді цього року монтаж арки буде повністю завершений, і її насунуть на старий саркофаг. Проектуванням та зведенням нового укриття завідує французька компанія Novarka. Саме її проект переміг на конкурсі. До цього ж 4-й енергоблок хотіли просто залити бетоном. Однак таке рішення не дозволяло б контролювати майже 200 тонн радіаційних відходів - все, що залишилося від колишнього реактора. Після введення конфайменту в експлуатацію у листопаді 2017 року Україна поки що залишається сам на сам із Чорнобильською катастрофою, адже на разі немає жодних домовленостей з донорами щодо подальшого фінансування зняття ЧАЕС з експлуатації та проведення робіт з перетворення "Зони" у екологічно безпечну систему.

8. Конструктивне рішення побудови саме аркоподібного саркофагу дає можливість контролювати стан залишків реактора. Він стоятиме сто років, і за ці сто років людство має придумати, яким чином розібрати та захоронити усі 200 тонн відходів. На жаль, поки що немає ні відповідного проекту, ні фінансування, ні напрацювань щодо концепції майбутнього сховища для таких відходів. Поки що передбачається, що розбирати залишки реактора будуть роботи японського виробництва.

9. Найбільш забруднені території Зони відчуження непридатні для проживання населення, однак у теорії можуть принести Україні економічну користь, якщо розвивати там альтернативну енергетику. Встановлення вітряків та сонячних батарей вимагає величезних площ малопродкутивної землі, і в цьому плані найбільш забруднені землі "Зони" виглядають досить привабливо. Ще більш цікаво (і реально) виглядає проект із будівництва у Зоні відчуження твердопаливних котлів одночасно з насадженням спеціальних сортів верби, яка швидко росте. Однак все це - поки що лише у планах.

Фото: Володимир Тарасов, Укрінформ

10. У "Зоні" ще й до сьогодні проживають 158 самоселів. Попри те, що вони вживають воду та продукцію, взяті на заражених землях, середній вік жителів чорнобильських територій становить 80 років. Теоретично, людина могла б повернутися на менш забруднені землі уже за півстоліття, але у цьому немає економічної доцільності. Вартість досліджень, які довелося б для цього провести, непорівнювана з економічною вигодою, яку могло б принести заселення Зони відчуження. Тому ці землі будуть перетворені на заповідник і ще 100 тисяч років вільно дихатимуть без людей...
Руслана Чечуліна, Дмитро Строкач

# data[].attributes.attachment_link.title
"Зона" 30 років потому: десять маловідомих фактів про Чорнобильську АЕС

# data[].attributes.attachment_link.description
Через 30 років після страшної Чорнобильської катастрофи людина починає поступово замислюватися над поверненням мертвої Зони відчуження у господарське користування. Мова не йде про проживання населення - у найближчі кількадесят тисяч років про це можна навіть і не думати. Однак цілком реально перетворити "Зону" у господарський об'єкт, що приноситиме користь науці та кошти державі.

# data[].attributes.headline
Фотогалерея. Чорнобильська зона. Вулицями Прип"яті.

# data[].attributes.subject
Фотогалерея. Чорнобильська зона. Вулицями Прип"яті.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Радіо Свобода

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Верховна Рада ухвалила постанову про створення заповідника в Чорнобильській зоні - через 29 років після аварії на ЧАЕС. Екологи констатують: через мінімальну кількість людей у зоні, її природа стрімко відновлюється. Тому вони закликають зонувати майбутній заповідник, щоб найцінніші території не постраждали від людської діяльності. Загалом фахівці, як державні, так і неурядові, не виключають обмеженого використання природних ресурсів зони, аж до вивезення деревини.
Рудий ліс - поруч із покинутим містом Прип'ять. Це територія, через яку пройшла радіоактивна хмара 26 квітня 1986 року, в перший день аварії на Чорнобильській АЕС. Дерева, які тут росли, загинули одразу. Але нині на пустирищі розпускають бруньки молоді верби та берізки. Під ногами - трава, у небі чути переспів пташок. Рудий ліс - це одне зі сховищ радіоактивних відходів, які утворилися після аварії:тут закопали під землю численні стовбури дерев, та різні конструкції, найбільше заражені радіацією. Нині це територія з найвищим радіаційним фоном у Європі, окрім, власне, саркофагу на 4-му енергоблоці ЧАЕС, стверджують експерти і працівники зони відчуження. Чотири роки тому автор на околиці Рудого лісу побачив на персональному дозиметрі радіаційний фон понад 3 мілірентгена на годину, тобто в 200-300 разів вище, ніж у Києві. Цієї весни, коли тут побувало Радіо Свобода, фон сягав одного мілірентгена на годину.

Однак після аварії в Рудому лісі, і взагалі в околицях міста Прип'ять оселяється дедалі більше диких тварин. Одну з них Радіо Свобода побачило на вулицях покинутого міста. Молодий лис, побачивши журналістів, підійшов до них на відстань простягнутої руки. Коли вони почали годувати лиса, той з дивовижною спритністю склав хліб та ковбасу стосиком, взяв цього величезного "сендвіча" до пащі й поніс його у зарості.

ФОТОГАЛЕРЕЯ:

Покинути вулиці, вічно пусті вікна, недоторкані речі колишніх місцевих жителів...

Спеціаліст Чорнобильської зони відчуження Юрій Татарчук визнає, що фауна зони стає різноманітнішою. Зокрема, до радіаційно заражених місць повертаються різноманітні хижаки: від лисів і до вовків. Нещодавно фотопастки в Чорнобильській зоні відчуження задокументували появу бурого ведмедя, який в останні десятиріччя рідко заходив на українське Полісся.

Тут є майже всі види тварин характерні для Полісся. Це кабани, козулі, зайці, яких дуже багато. Рідко, але можна побачити рисей. Ми бачили сліди перебування бурого ведмедя

"Тут є майже всі види тварин характерні для Полісся. Це кабани, козулі, зайці, яких дуже багато. Рідко, але можна побачити рисей: в околицях міста Прип'ять вже є кілька їхніх сімейств. Ми бачили сліди перебування бурого ведмедя, але нещодавно вдалося зробити його фото. Що ж до вовків, то їх частіше можна зустріти взимку: їм важче полювати, і вони підходять близько до людини", - розповів Юрій Татарчук.

Він упевнений: Чорнобильську зону треба зберегти у первозданному вигляді, і найкраще це зробити у формі радіологічного заповідника, подібного тому, який є в Білорусі. Однак українське законодавство для створення такої заповідної території ще не готове, підсумовує спеціаліст Чорнобильської зони відчуження.

Вже після цієї розмови, 22 квітня Верховна Рада ухвалила постанову про розвиток Чорнобильської зони. Вона містить, зокрема, норму про необхідність якнайшвидше створити Чорнобильський біосферний заповідник, і рекомендують Кабміну включити фінансування цієї природоохоронної території до програми подолання наслідків Чорнобильської аварії, яку уряд має розробити.
Чи створювати заповідник у Чорнобилі - вирішить Порошенко. Текст указу - готовий
Як саме розбудовуватимуть чорнобильський біосферний заповідник - на запит Радіо Свобода відповіла головний спеціаліст департаменту заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів Анастасія Драпалюк. За її словами, заповідник своїм указом створює президент України, проект цього указу вже готовий.

"До складу біосферного заповідника пропонується включити близько 23 тисяч гектарів земель Чорнобильської зони відчуження ... Розроблено (За участі Мінприроди) проект Указу президента України "Про створення Чорнобильського біосферного заповідника"... Чорнобильський біосферний заповідник разом з природним заповідником "Древлянський" (Житомирська область) та Поліським державним радіаційно-екологічним заповідником (Республіка Білорусь) стануть унікальною та однією із найбільших природоохоронних територій Європи", - вважають у Мінприроди.

Як пояснила Анастасія Драпалюк, адміністрація новоствореного заповідника увійде до складу Державного агентства з управління зоною відчуження. Частина територій зони, на яких розташована ЧАЕС та інші промислові споруди, до заповідника не увійдуть.

​

Ініціативу створення біосферного заповідника довкола Чорнобиля багато років лобіювали екологічні та інші громадські організації. Тому нині чимало екологів виступили з підтримкою ініціативи парламенту щодо заповідного статусу зони відчуження. Серед них - і голова правління Національного екологічного центру України Ярослав Мовчан, який пояснив свою позицію Радіо Свобода.

"Наскільки я розумію, біосферний заповідник матиме зонування, і можна буде встановити трохи різний режим на різних територіях. Десь буде дозволена певна обмежена господарська діяльність, десь можна буде перебувати відвідувачам, десь ні. Штат заповідника наберуть на основі відкритого конкурсу. Ця ідея є дуже симпатичною, і дай Боже, щоб вона втілилася, бо насправді їй вже багато років", - каже Мовчан, посилаючись на численні заяви екологів до влади упродовж останніх двох десятиліть.

З часу аварії на ЧАЕС в багатьох місцях Чорнобильської зони радіаційний фон зменшився до відносно безпечного. Тому і екологи, і фахівці Адміністрації зони відчуження неодноразово пропонували проекти певної господарської діяльності в зоні відчуження, оскільки це дало б змогу окупити її утримання, охорону та ліквідацію наслідків аварії, стверджували автори.

Частина з таких проектів базується на використанні біомаси, яка виростає в зоні відчуження, на відносно чистих її територіях. Ідеться про енергетичні види сорго та верби). Поблизу зони вже діють котельні, які можуть використовувати чорнобильські дрова чи іншу біомасу, якщо вона пройшла радіологічний контроль. Однак досі цей напрямок діяльності в Чорнобильській зоні не отримував розвитку.

Тим часом гуртожитки зони відчуження опалює котельня не на дровах, а на газі. Через дефіцит коштів опалювальний сезон в зоні тривав на два місяці менше, але навіть під час нього в гуртожитках було не дуже тепло, неофіційно заявляють працівники зони відчуження.

Водночас, в умовах, коли зберігається ризик лісових пожеж і винесення з димом радіоактивних речовин з деревини і ґрунту, лісове господарство зони проводить санітарні вирубки хворих дерев та подекуди створює протипожежні просіки.Те, що такі вирубки в зоні дозволяє українське законодавство, і навіть правовий статус майбутнього заповідника, підтверджує і представник Мінприроди Анастасія Драпалюк.
Деревина з Чорнобиля мала йти на ТЕЦ, але йде на продаж?
Деревина використовується переважно на будівельні та ремонтні потреби всередині зони, повідомляють Радіо Свобода в зоні відчуження. Неофіційно від працівників зони ми дізналися, що частину деревини, яка не є радіоактивною, вивозять за межі зони відчуження, і там перепродують. Зрубані та складені стовбури великого діаметру Радіо Свобода бачило у зоні відчуження в районі колишнього села Лелів, а власне вирубку зі слідами вивезення деревини - на північ від відселеного села Дитятки.

Підтвердити цю інформацію в адміністрації Чорнобильської зони Радіо Свобода не змогло: керівника та всіх заступників Агентства Чорнобильської зони цього року звільнили, нових- ще не призначили, відтак отримати коментар від офіційної особи найближчим часом не реально, так пояснили Радіо Свобода в зоні відчуження.

Неофіційно ж працівники зони, які просили не розголошувати їхніх імен, повідомляють: до того,як звільнили попередніх керівників Держагентства з управління зоною відчуження, значна частина лісу, зрубаного під час санітарних чи протипожежних вирубок, використовувалася за межами зони. І після перепродажу в документах на деревину вже не вказували, що вона походить з Чорнобиля, стверджують джерела Радіо Свобода.

Між тим, журналісти в кількох кілометрах від КПП зони відчуження зафіксували лісовози, які рухаються в напрямку Києва. Однак не вдалося встановити, чи зрубана ця деревина в Чорнобильській зоні, чи у лісових масивах біля неї.

Тим часом, голова правління НЕЦУ Ярослав Мовчан наголошує: помірковане лісокористування допустиме, якщо за ним буде здійснюватися державний контроль, і якщо це не призведе до поширення радіації.

Чорнобильська зона нині є найбільш безлюдною та залісненою великою територією Європи. Лісом вкрита більш ніж половина зонги, і його частка зростає: колишні поля і села заростають самосівом. Не стало винятком навіть місто Прип'ять, де молодий ліс пробивається крізь асфальт.Для збереження та розвитку біорізноманіття головне - правильно зонувати майбутній заповідник, з урахуванням природної цінності земель та різних рівнів радіоактивного забруднення, із цим погоджуються і науковці, й громадські активісти-екологи. На їхню думку, десь можуть з'являтися туристи, десь - лише дослідники та працівники зони, десь в обмеженій кількості - можна вирощувати та заготовляти біомасу для енергетичних потреб.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зона відчуження

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чорнобильська аес

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чорнобильська зона

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
заповідна зона

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Євген Солонина

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобильська зона: небезпечна, мальовнича, заповідна

# data[].attributes.attachment_link.description
Верховна Рада ухвалила постанову про створення заповідника в Чорнобильській зоні - через 29 років після аварії на ЧАЕС. Екологи констатують: через мінімальну кількість людей у зоні, її природа стрімко відновлюється. Тому вони закликають зонувати майбутній заповідник, щоб найцінніші території не постраждали від людської діяльності.

# data[].attributes.headline
Місто Прип"ять до аварії

# data[].attributes.subject
Місто Прип"ять до аварії

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Про Україну!

# data[].attributes.attachment_link.title
Прип'ять: як жило місто до вибуху на ЧАЕС

# data[].attributes.headline
Історія ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС

# data[].attributes.subject
Історія ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Черкаси

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія ліквідатора аварії на ЧАЕС

# data[].attributes.headline
Аварія на ЧАЕС

# data[].attributes.subject
Аварія на ЧАЕС

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобильська катастрофа: історія про трагедію, яка назавжди закарбувалася в пам’яті, Одна історія

# data[].attributes.body
26 квітня 1986 року

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії. Вибух на ЧАЕС

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко на почтаку 90-х брала участь в експедиціях у зону відчудження в Чорнобилі й відобразила це у своїй творчості

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко на почтаку 90-х брала участь в експедиціях у зону відчудження в Чорнобилі й відобразила це у своїй творчості

# data[].attributes.headline
Ми - атомні заложник

# data[].attributes.body
Ми - атомні заложники прогресу,

Вже в нас нема ні лісу, ні небес,

Так і живем: од стресу і до стресу,

Абетку смерті маємо - АЕС.

# data[].attributes.headline
У зоні відчуж

# data[].attributes.body
У зоні відчуження проводять сканування туристичних локацій

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Історична правда

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Доктор історичних наук, професор Гарвардського університету

Від редакції: у 2019 році у видавництві "Фоліо" вийшла друком книжка Сергія Плохія - "Чорнобиль. Історія ядерної катастрофи". Ця книга є першою історією Чорнобильської катастрофи від вибуху 26 квітня 1986 року до закриття станції у грудні 2000-го. Чим для України був Чорнобиль? Національною трагедією, величезною психологічною травмою, важкою ношею для економіки. Чорнобиль вибухнув не тільки через помилки персоналу, нехтування правилами безпеки і проблемами з конструкцією реактора, але також через систему, яка обгородила ядерну енергетику завісою секретності. Радянська система не дозволяла поширювати інформацію про попередні аварії навіть серед фахівців. Це зробило нову масштабну аварію неминучою. Сьогодні реактори чорнобильського типу вже не будують, але авторитарні режими, які тримають повний контроль над інформацією, усе ще існують. Зрештою, і в Україні досі виробляють майже 50 % усієї електроенергії на атомних станціях. Нам є чим поділитися зі світом стосовно досвіду Чорнобиля, але є над чим задуматися і самим. "Історична правда" в річницю Чорнобильської трагедії публікує розділ із цієї книги з люб'язного дозволу автора та видавництва.
У п'ятницю, 25 квітня, жителі Прип'яті вже чекали вихідних. Попередній вікенд аж ніяк не можна було назвати спокійним - партійні лідери зробили суботу, 19 квітня, неоплачуваним робочим днем, частиною щорічного ритуалу до дня народження Володимира Ілліча Леніна.

Якби батько радянської держави жив вічно як, якщо вірити ЗМІ жили його ідеї, 22 квітня йому б виповнилося 116 років. Звичайно, не кругла дата, однак це вже не так важливо.

І хоча робота у вихідні напередодні дня народження Леніна була ніби-то добровільною, насправді ж партійне керівництво зобов'язувало всіх.

Михайло Горбачов подію пропустив через офіційний візит у Німецьку Демократичну Республіку, де він пропагував ідеї своєї політики "прискорення", однак співвітчизники державного лідера не підвели. Політбюро в Москві відзвітувало, що того дня на роботу вийшло 159 мільйонів людей, тобто більшість зареєстрованого населення.

Якщо вірити прип'ятській газеті "Трибуна енергетика", громадяни особисто прагнули взяти участь у "Червоній суботі", як цей день називала влада. А міський чиновник у статті "Свято праці" стверджував, що понад 22 000 жителів Прип'яті вийшли на роботу в "Червону суботу" безоплатно.

Працівники атомної електростанції та інших підприємств міста виробили товарів і послуг на понад 100 000 карбованців, тоді як вклад людей, залучених у будівництво, перевищив 220 000 карбованців.

Зрозуміло, що основні зусилля були спрямовані на 5-й енергоблок, де, відповідно до внутрішньопартійних звітів, затримки лише збільшувалися. Газета писала, що будівельники буквально подвоїли свої зусилля.

Більше того, одній бригаді вдалося залити 30 кубометрів бетону, що, очевидно, було справжнім досягненням, вартим уваги: бригада отримала визнання у статті "Працюють, не покладаючи рук".

Наступні ж вихідні обіцяли бути позбавленими від турбот. Чимало молодих пар у Прип'яті готувалися до своїх весіль, призначених на суботу, 26 квітня, а в неділю зазвичай реєстрували новонароджених.

Комсомол (Комуністичний союз молоді) із задоволенням допомагав з організацією, орендуючи приміщення і даючи своє ідеологічне схвалення весільного ритуалу - раніше заснованого на церковних традиціях, а тепер не просто секуляризованого, а ще й глибоко ідеологізованого.

Так, від молодят очікували покладання квітів до пам'ятників Леніну та меморіалів пам'яті Героїв Великої Вітчизняної війни. І зважаючи на розгортання Горбачовим антиалкогольної кампанії, керівництво партії та комсомолу всіляко ратувало за "тверезий" відпочинок.

У Прип'яті бажаючих випити було мало. Влада буде задоволеною, якщо весілля не завершуватимуться п'яними бійками між працівниками АЕС і "рексами", тобто будівельниками із сіл.

Окрім запланованих подій, кожен радів довгоочікуваному поліпшенню погоди: у Прип'яті було не за сезоном тепло, а термометр показував вище 20-ти градусів за Цельсієм. Для багатьох жителів подібна погода означала дво- чи триденні туристичні походи, риболовлю і пікніки в лісах, що протягувалися уздовж річки Прип'ять та її приток.

Урешті-решт, недарма Чорнобиль увійшов в історію як князівські мисливські угіддя. До сезону полювання, як і раніше, ще потрібно було дожити, а ось рибальський сезон уже практично розпочали.

Тієї п'ятниці "Трибуна енергетика" розмістила на останній сторінці фото молодого жителя Прип'яті з величезним сомом у руках. Фотографія супроводжувалася підписом: "Такий улов заслуговує місця в "червоному куточку"".

Автор мав на увазі імпровізовані пропагандистські дошки, створення яких на робочих місцях ініціювали партійні представники. Судячи з кадру, сом важив щонайменше 20 кілограмів, і саме тому в тексті стверджувалося, що подібний приз заслуговує суспільного визнання.

Газета подавала всю важливу інформацію про рибальський сезон. Попри те, що загалом лов риби заборонявся до початку червня - завершення сезону нересту, - влада дала дозвіл на обмежену риболовлю в районах, де нересту не було.

У статті, яка доповнювала фотографію, описувалися місця на річках Дніпро, Прип'ять і Уж, де берегова риболовля вважалася легальною.

Членам риболовських і мисливських товариств дозволялося щоденно ловити до трьох кілограмів цінної риби (включаючи коропа і ляща) і до 10 кілограмів менш цінної або звичайної риби, на кшталт карася чи верховодки; зі свого боку, особам, які членами товариств не були, дозволялося ловити лише два кілограми цінної і п'ять кілограмів звичайної риби.

Про риболовлю в охолоджувальному резервуарі ЧАЕС, який Микола Фомін не так давно назвав ідеальним місцем для розведення риби, автор статті не сказав ані слова. Вилов риби там суворо заборонявся, однак водночас був широко популярним.

Немало працівників атомної електростанції ловили рибу з резервуара вночі, доки відповідний патруль спав, - ловили не з берега, а на човнах.

Якщо газета "Трибуна енергетика" у Прип'яті задовольняла інтереси містян, які готувалися до приємного вікенду, то чорнобильське видання "Прапор Перемоги", орієнтоване переважно на читачів із сільських районів, готувало останніх до напружених вихідних - а саме до збирання березового соку і садіння картоплі, одного з основних експортних продуктів регіону та найважливішої для селянина продовольчої культури.

Чорнобиль, розташований на відстані 16 кілометрів від Прип'яті, продовжував функціонувати як адміністративний центр традиційно сільського регіону. У суботньому випуску "Прапора Перемоги" було опубліковано цікаві статті, присвячені двом темам.

Як виявилося, у березових лісах поблизу населеного пункту Дитятки - села, що південніше від Чорнобиля, яке в майбутньму послужить назвою для головного в'їзду в Чорнобильську зону відчуження, - бригади місцевого лісогосподарства зібрали 90 тонн березового соку, доставивши все закупівельникам.

Місцеві ж колгоспи конкурували між собою в садінні картоплі. Ураховуючи назву, символічно, що лідером став колгосп "Перемога" з правлінням у селі Стечанка, яке доживало свої останні дні - його мешканців незабаром евакуюють.

Утім, найбільш важлива інформація, опублікована чорнобильською газетою, стосувалася різних сортів картоплі для садіння. Два спеціалісти, один - з київського науково-дослідного інституту, а другий - з чорнобильського центру насінництва картоплі, пояснювали переваги і недоліки кожного сорту.

Цікаво, що ця тема була не менш важливою й для багатьох жителів Прип'яті, частина з яких мала дачі за містом, займаючись садінням там картоплі та інших овочів.

Однак ще більша група жителів Прип'яті - переважно молодих хлопців і дівчат з бригад Василя Кизими - приїжджала у свої села, щоб допомогти батькам.

Цінні поради про найкращі для садіння сорти картоплі - найкраще, що вони могли б запропонувати і батькам, і собі, адже протягом довгих зимових місяців у своїх міських квартирах покладатися вони будуть саме на продукти, надіслані з батьківських ділянок.

Нарешті - найголовніше. Прийдешні вихідні мали стати початком затяжного святкового марафону: 1 травня було Днем міжнародної солідарності трудящих, офіційним святом в СРСР; православний Великдень, офіційно ігнорований владою, але не серед населення, припадав на 4 травня; тиждень після цього теж був коротким, адже дата 9 травня, що знаменувала перемогу у Другій світовій війні, вважалася офіційним святом, яке широко відзначала і влада, і звичайні люди.

Таким чином, п'ятниця, 25 квітня, була останньою можливістю вирішити всі незакінчені справи, доки святковий настрій не охопить місто, фактично відклавши роботу до середини травня.

Як і всі у Прип'яті, Віктор Брюханов із нетерпіння очікував спокійних вихідних. Хто-хто, а він точно потребував відпочинку. Після приїзду з Москви Брюханов працював не покладаючи рук, і додому повертався виключно для сну.

Тепер він матиме можливість насолодитися теплою погодою і природою. Якось одного разу, коли на початку квітня він і його дружина Валентина купалися в річці, вони побачили у воді двох лосів - досвід, відерто кажучи, незабутній.

Хто знає, можливо вони зустрінуть тварин знову. Та найголовніше, що їхня донька Лілія з чоловікіом уже їхали до батьків із Києва.

П'ятниця, як завжди, видалася складним днем для Брюханова, але жодних ознак неприємностей, що могли б зіпсувати вихідні, не було. Радіоактивні витоки тривали, та персоналові вдавалося тримати все під контролем.

Не було ніякої потреби зупиняти роботу будь-якого з реакторів для розв'язання проблеми, як це сталося кілька тижнів тому на Запорізькій АЕС, де працювали два енергоблоки, а ще один перебував на стадії будівництва.

Сьомого квітня диспетчери ЗАЕС виявили радіоактивність в охолоджувальній воді, що надходила з реактора, - норма перевищувалася в чотирнадцять разів.

Задля усунення неполадок адміністрація змушена була зупинити реактор на два тижні, заморозити будівництво незавершеного блока і взагалі припинити виробництво електроенергії, адже їхній третій енергоблок потребував ремонту.

Чим все це завершилось? Відсутністю електроенергії, премій і багатьма питаннями з боку партійних та державних управлінців.

Чорнобильська атомна електростанція працювало згідно з графіком. ЧАЕС вважалася однією з найкращих у галузі, маючи в середньому п'ять технологічних аварій або відмов обладнання на рік.

Адміністрація станції планувала зупинити 4-й реактор, однак це було зумовлено виключно регулярними перевірками системи і ремонтом відповідно до галузевих нормативних положень.

Залежно від стану реактора подібні ремонтні роботи могли розтягуватися на кілька місяців, а частота зупинок визначалася Міністерством. І оскільки новий всесоюзний міністр енерегетики та електрифікації Майорець був сповнений рішучості творити історію і прагнув добитися визнання партійного керівництва, інтервали між зупинками реакторів було збільшено, а час на ремонтні роботи скорочено.

Збільшення виробництва енергії мало б порадувати вище керівництво, адже 1985 року ЧАЕС перевиконала плани майже на 10 відсотків не в останню чергу завдяки скороченню часу, виділеного на ремонт, проте 1986-го тепер уже вкрай необхідні зупинки мали скоротити виробництво електроенергії порівняно з попереднім роком.

Місцевому партійному керівництву такий розвиток подій не подобався. Водночас усе ж існувала низка галузевих стандартів, яку не могли ігнорувати ані партійні чиновники, ані міністр.

У квітні настала черга 4-го енергоблока зупинитися для ремонту, і команда Брюханова була готова виконати свою роботу.

Як часто трапляється в таких випадках, зупинку реактора збиралися використати для перевірки на низькому рівні потужності його численних систем.

Одне з випробувань, яке планували провести перед припиненням роботи енергоблока, стосувалося парової турбіни і було розроблене для того, щоб знайти спосіб зробити реактор більш безпечним при АЗ-5 ( аварійний захист 5-ї категорії. - ред.) - процедурі аварійного відключення ядерного реактора, під час якої всі керуючі стержні автоматично опускаються в активну зону реактора, припиняючи реакцію.

Ідея, покладена в основу експерименту, була доволі простою: у разі виникнення екстреної ситуації, яка б призвела до зупинки реактора, очікувалося припинення електропостачання, хоча блок ще потребуватиме енергії для перекачування холодоагента в перегрітий реактор і запобігання розплавленню останнього.

Аварійні дизельні генератори мали вирішувати цю проблему і забезпечувати постачання вкрай потрібної для перекачування води електроенергії, однак вони вмикалися лише через 40-45 секунд після зупинки реактора, що спричиняло розрив при поданні і створювало потенційно небезпечну ситуацію.

Проблему необхідно було виправити. Вирішення запропонували інженери науково-дослідного інституту Донецька.

Вони наголошували: подібно тому, як не охолоджується відразу після зупинки реактор, не припиняє свої оберти й турбіна, яка приводиться в дію залишковим тиском пари; енергію від обертання, яке ще продовжуватиметься, теоретично можна використати для виробництва електроенергії в кількості, достатній для покриття проміжку в 40-45 секунд.

Утім, скільки саме триватиме обертання, спричинене імпульсом турбогенератора, і як багато енергії воно може дати - невідомо. І це питання, відповідь на яке донецькі інженери хотіли знайти за підтримки своїх чорнобильських колег, - зупинивши 4-й реактор. У цьому полягала суть експерименту.

Складність же зумовлювалася тим, що для проведення тесту, який, зрештою, поліпшив би механізми атоматичного відключення, ці самі механізми потрібно було вимкнути, змоделювавши таким чином перебій в енергопостачанні і роботі станції.

Відповідно, існував ризик втрати контролю реактора безпосередньо під час випробування. Та ніхто не вбачав у цьому великої проблеми. Керівники станції були зацікавлені у проведенні випробування, оскільки його результати дозволили б їм освоїти ще один аварійний захист реактора, передбачений його конструкторами.

Більше того, проведення випробування від них вимагали в Міністерстві. Раніше персонал ЧАЕС уже намагався провести такий тест, але він провалився внаслідок несправності паротурбінного генератора. Проблему розв'язали, і тепер усе мало пройти добре.

Підготовка до випробування стартувала в березні і завершилася в середині квітня. І хоча тестування парової турбіни потенційно було найскладнішою частиною перевірки системи, запланованої на 4-му реакторі, очікувалося проведення ще кількох експериментів.

За підготовку графіка всіх випробувань відповідав один із найдосвідченіших інженерів Віталій Борець. У свої сорок років Борець мав за плечима досвід роботи на багатьох станціях Радянського Союзу, а до Прип'яті вперше приїхав у березні 1974 року.

На момент приїзду в місто він майже двадцять років працював у галузі ядерної енергетики - переважно в містечку Томськ-7, закритому адміністративно-територіальному утворенні, ядерному об'єкті поблизу сибірського міста Томська.

На відміну від самого Томська, Томськ-7 не було позначено на жодній із карт. Це місто стало прародителем першої радянської промислової АЕС, запущеної 1958 року, головним продуктом виробництва якої був збройний плутоній, а не електроенергія.

У грудні 1963 року Борець входив до складу команди, яка запустила четвертий реактор на станції - АДЕ-4. Як і реактор Чорнобильської станції, в АДЕ-4 для сповільнення нейтронів, які розщеплюють ядра збагаченого урану, використовується графіт.

Борець пропрацював на ЧАЕС протягом десяти років, доки не влаштувався на роботу до підрядника, відповідального за встановлення реакторів. Процес зупинки реактора також входив до сфери його компетенції.

Пропозицію підготувати графік експериментів Борець прийняв із задоволенням. Він був прекрасно ознайомлений із роботою Чорнобильської АЕС, 4-й енергоблок якої був найновішим і, як ввжали багато хто, найбезпечнішим на станції.

Цей енергоблок зводили в рамках другого етапу будівництва: на відміну від 1-го і 2 енергоблоків - окремих будівель, - його будували у своєрідному дуплексі з третім блоком.

Обидва енергоблоки характеризувалися виробничою потужністю до 1 000 мегават електроенергії, а для досягнення цього показника вони мали виробляти щонайменше 3 000 мегават термальної потужності.

Генеруюча ж потужність 3-го та 4 енергоблоків оцінювалась у 3 200 мегават термальної енергії. Третій блок почав функціонувати у грудні 1981 року, 4-й - у грудні 1983-го. Протокол комісії, яка інспектувала і вводила 4-й енергоблок в експлуатацію, Микола Фомін підписав 18 грудня 1983 року.

У протоколі описувались основні характеристики реактора: його корпус являв собою сталевий циліндр діаметром більше ніж 10 метрів і заввишки 7 м, виготовлений із високочистого графіту і поміщений у бетонний контейнер довжиною 22 метри, заввишки 26 м і шириною теж 22 м.

Циліндр складався з графітних блоків, які сповільнювали дію швидких нейтронів і сприяли підтриманню ланцюгової ядерної реакції, розщеплюючи атоми урану на менші атоми та вивільнюючи кінетичну енергію.

Зверху і на дні циліндра прикріплювалися дві металеві пластини, що слугували біологічним захистом. Верхня пластина - "Система Є", яку оператори називал просто "Єлена" - пронизувалася численними отворами для двох компонентів: керуючих і паливних стержнів.

Паливних стержнів у реакторі було 1 661 одиниць, - кожен довжиною 3,5 м, заповнений гранулами 2-3 % збагаченого урану-235 і природного урану-238; рухомих керуючих стержнів було 211 одиниць, при цьому кожен стержень виготовлявся з карбіду бору, який поглинав нейтрони і, відповідно, міг сповільнювати реакцію поділу, якщо був вставлений в активну зону реактора, або ж міг забезпечувати зростання швидкості реакції, якщо виймався з активної зони.

Контур теплоносія переганяв воду, перегріту за рахунок енергії, яка вироблялася ланцюговою реакцією від паливних стержнів, у барабани-сепаратори; останні ж відділяли пару і подавали її в турбіну для вироблення електроенергії.

Як це було з усіма реакторами РБМК, реактор 4-го енергоблока не мав ніякої захисної оболонки, окрім бетонного кар'єру. Комісія хоча й оцінила функціонування всіх систем як прийнятне, та без нюансів знову не обійшлося: інспектори вказали на проблеми з реактором, які потрібно було розв'язати в майбутньому.

Зокрема, вони рекомендували модифікувати конструкцію керуючих стержнів, адже, як виявилося, останні, якщо опустити їх в активну зону на глибину менше ніж два метри, могли збільшувати реактивність (або просто стимулювати реакцію поділу), що збільшувало потужність реактора (загальна довжина стержня - 6 метрів).

Рекомендації комісії, які нібито мали запобігти проблемам на кшталт тієї, що виникла на Ленінградській АЕС, уже впровадили на 3-му енергоблоці.

Річ у тому, що 1975 року на ЛАЕС зафіксували суттєве підвищення радіоактивності та дестабілізацію реактора, викликану позитивним пустотним ефектом - зростанням радіоактивності всередині реактора після втрати охолоджувача.

Від працівників інших атомних електростанцій деталі ленінградського інциденту приховали, але Борець особисто переконався, наскільки небезпечною була ситуація на Ленінградській станції.

30 листопада Віталій Борець, якого з ЧАЕС направили на Ленінградську АЕС для проходження підготовки під час роботи з реактором РБМК, випадково став свідком найсерйознішої аварії в історії станції.

Того дня він вирішив залишитися після своєї зміни, щоб поспостерігати, як поведеться реактор під час так званого "перемикання передач" - процесу, коли реактор зупиняють, переводячи в інший режим функціонування.

Про виникнення певних проблем Борець здогадався дуже швидко: на низькому рівні потужності реактора почав підвищуватися рівень потужності, хоча оператор зробив спробу сповільнити процес, опустивши додаткові керуючі стержні в активну зону реактора.

Зазвичай рівень радіації спадає відразу після додавання оператором керуючих стержнів, адже саме в активній зоні, де відбувається ядерна реакція, з паливних каналів виділяється ядерна енергія.

Однак РБМК на Ленінградській атомній електростанції повівся інкаше: навіть коли досвідчений оператор, чий професіоналізм вразив Борця, опустив додаткові стержні вручну, зростаючий рівень потужності не сповільнився. Реактор працював не так, як очікувалося.

Віталій Борець зрозумів, що РБМК фактично вийшов з-під контролю. Маючи досвід роботи з реакторами, він знав: якщо рівень потужності не буде зменшено, це може призвести до вибуху.

"Уявіть себе за кермом авто, - пояснював Борець наступного дня співробітникові КДБ, який малощо тямив у ядерній фізиці. - Ви вмикаєте двигун, починаєте рухатися, плавно набираєте швидкість, перемикаючи передачі. Ваша швидкість - 60 км/год.
Ви знімаєте ногу з педалі газу, але усвідомлюєте, що автомобіль продовжує розганятися автоматично - спочатку до 80 км/год, потім до 100, 130, 150 км/год. Гальма не працюють, а швидкість зростає. Як би ви почувалися в такій ситуації?"
Некерований реактор двічі зупиняли за допомогою системи аварійного захисту АЗ-5. Вибуху вдалося уникнути, однак унаслідок різких перепадів рівня потужності розплавився один із паливних каналів в активній зоні РБМК, що спричинило витік урану в активну зону.

Реактор закрили і наступного дня "очистили" азотом. Через димову трубу в навколишнє середовище потрапили радіоактивні відходи, що становили півтора мільйона кюрі радіонуклідів (1 кюрі дорівнює кількості радіації, яка виникає в результат розщіплення 37 мільярдів ядер атомів).

Цієї кількості достатньо, щоб забруднити більше ніж 10 мільярдів літрів молока, яке стане абсолютно непридатним до вжитку людиною. За даними МАГАТЕ, безпечний рівень радіоактивного забруднення території дорівнює 5 кюрі на квадратний метр.

Залишається тільки гадати, скільки кюрі було викинуто на території поблизу ЛАЕС, включаючи місто Ленінград, яке лежить менш ніж за 50 км від станції.

Пояснень причини аварії Віталій Борець ніколи не отримував. Більше того, він узагалі не мав доступу до інформації щодо цього грандіозного недоліку в конструкції реактора. Усі дані засекретили, але жодних суттєвих змін у проєктуванні РБМК конструктори не внесли.

Натомість експерти видали інструкції про те, що саме потрібно поліпшити у структурі керуючих стержнів, ніяк не пояснивши, навіщо це має бути зроблено. Їхні інструкції не могли не знайти свого відображення в рекомендаціях комісії, яка інспектувала 4-й енергоблок Чорнобильської АЕС, хоча мало хто розумів - питання стержнів було абсолютно критичним.

Уроків ленінградської аварії не засвоїли. Безперечно, існувало безліч варіантів поліпшення роботи реактора, але, як наголошувалося, основним завдання персоналу станції є виробництво енергії, а не розробка нових реакторів чи модифікація вже винайдених. Ремонт зачекає.

У КДБ не зводили очей з ЧАЕС і, загалом, були задоволені станом двох нових енергоблоків. Агенти комітету, відслідковуючи прогрес у будівництві, вважали: 3-й і 4 блоки були безпечнішими, ніж 1-й і 2-й.

А станом на 1984 рік комітет зробив висновок: незважаючи на серйозні проблеми з безпекою на атомній електростанції, ситуація виправилася. Так, 1982 року на трьох енергоблоках було зафіксовано 16 поломок обладнання і три аварії, але вже за перші дев'ять місяців 1984-го сталося лише 10 поломок без серйозних аварій.

Судячи з усього, ні Віталій Борець, ні будь-хто інший, готуючись до випробування на 4-му реакторі, не мали підстав згадувати про ленінградський інцидент.

Борець виконав усе, що йому доручили: інженер зібрав інформацію відносно всіх пропонованих експериментів і склав відповідний графік, який передав групі спеціалістів, відповідальній за підготовку до зупинки 4-го реактора.

Повну зупинку Борець пропонував розпочати в четвер, 24 квітня, о 22 годині; після цього повний експеримент, включаючи моделювання відмови реактора, мали завершити в п'ятницю, 25 квітня, о 13 годині.

Відповідальна група, втім, заявила, що випробування має завершитись о 10-й ранку, адже в іншому разі рівень радіоактивності в реакторі знизиться до недопустимих рівнів.

Заперечень не було. Микола Фомін, головний інженер, підписав усі потрібні документи. Згодом він згадував: спочатку відключення планували на 23 квітня, але все ж вирішили провести у вихідні.

Свою програму на затвердження представниками Міністерства енергетики та електрифікації та виробниками реакторів адміністрація станції так і не подала, - це хоч і передбачалося інструкцією, та на практиці виконувалося рідко.

Останній квітневий вікенд Чорнобильська АЕС мала зустріти успішним відключенням 4-го енергоблока.

Підготовку до зупинки 4-го реактора розпочали не увечері 24 квітня, як це пропонував Борець, а рано-вранці 25 квітня, коли заступила нова зміна операторів.

До 4:48 ранку рівень потужності було зменшено удвічі і стабілізовано на позначці 1 600 МВт. Процедуру зупинки продовжив Ігор Казачков, начальник ранкової зміни 4-го енергоблока, який заступив на роботу о 8:00 ранку.

Казачков, якому було вже трохи за 30 років, вважався одним із найдосвідченіших начальників зміни на ЧАЕС. Приїхавши на роботу в Прип'ять 1974 року (незабаром після закінчення Одеського політехнічого інституту), він швидко дослужився до своєї нинішньої посади.

У грудні 1985 року регіональне видання навіть опублікувало матеріал про Казачкова, додавши його фотографію. Одягнений у білу шапочку і халат, у модних окулярах і з бородою-еспаньйолкою, Казачков стояв біля екрана в пультовому приміщенні станції.

Він здавався вдумливими молодим чоловіком, а в газетній замітці високо оцінювали його "виняткову скрупульозність і трудову дисципліну".

Від нічної зміни Казачков отримав реактор, у якому майже всі керуючі стержні були вставлені в активну зону задля зниження інтенсивності ядерної реакції.

Невикористаними залишалися менше ніж п'ятнадцять стержнів, - вони й перебували в розпорядженні Казачкова для регулювання роботи реактора. Інструкції виробника наголошували на необхідності зупинки саме за такої кількості, однак ані персонал нічної зміни, ані сам Казачков процедуру відключення не починали.

Таке рішення елементарно стало б порушенням програми, наданої їм керівництвом: випробування турбіни реактора, як і інші численні тести і замірювання, ще не провели.

Утім, що більш важливо: за винятком надзвичайної ситуації, реактор можна було зупинити і відключити від енергомережі тільки з дозволу керівництва атомної електростанції, яке, зі свого боку, потребували офіційного підтвердження від інспектора енергомережі в Києві.

Пізніше Казачков зауважував: "Чому ні я, ні мої колеги не зупинили реактор, коли кількість керуючих стержнів [маються на увазі стержні, ще не опущені в активну зону] скоротилася?

Тому що ніхто з нас навіть уявити не міг, що це може спричинити ядерну аварію. Ми знали, що це [відтягування] було заборонено [виробником], однак не задумувались [про це]. Водночас якби я зупинив реактор, я б точно отримав прочухана. Зрештою, ми виконували план".

На питання, якими б могли бути наслідки зупинки реактора, Казачков відповідав: "Думаю, мене б звільнили. Так, вони б точно мене звільнили. Не за це, звісно. Але вони б знайшли причину. Ніхто з нас не вважав цей конкретний параметр - число стержнів - вагомим".

Таким чином, не особливо стурбований недостатньою кількістю незадіяних стержнів, Казачков продовжував виконувати ухвалену програму і готувався до випробування, відключивши систему аварійного водопостачання реактора.

Процедура зупинки реактора повинна була тривати лише кілька годин, а тому Казачков вважав, що ймовірність відмови системи аварійного водопостачання еквівалентна ймовірності падіння з неба літака комусь на голову.

Відключення аварійної системи водопостачання - тривалий і складний процес, під час якого оператори мали закручувати клапани величезних труб вручну. На все про все пішло 40-45 хвилин, а над кожним клапаном працювали команди з двох-трьох чоловік. Систему відключили близько 14 години.

Зміна мала ще 15-20 хвилин до старту фактичної зупинки реактора, проте невдовзі надійшов дзвінок від адміністрації станції - там хотіли, щоб реактор продовжував залишатися на зафіксованому рівні потужності в 1 600 МВт. Зупинка і випробування, яке планували провести на рівні потужності в 700 МВт, довелося відкласти.

Плани ж адміністрації змінилися після дзвінка, отриманого з офісу управління, відповідального за розподіл і споживання електроенергії, що вироблялася на ЧАЕС, у Київській області. Фактично вони були єдиним замовником послуг Чорнобильської атомної електростанції.

Якщо тільки на станції не виникала надзвичайна ситуація, вказівку оператора енергомережі потрібно було виконувати. Як виявилося, на Південноукраїнській атомній електростанції, що в Миколаївській області, раптово вийшов з ладу один з енергоблоків, унаслідок чого оператор хотів, щоб чорнобильський енергоблок зберігав свій рівень потужності до вечора, коли попит на електроенергію спаде. Тоді й можна буде продовжити процес зупинки реактора.

Ніхто з працівників 4-гоенергоблока такому проханню не зрадів, - особливо з огляду на те, що дзвінок надійшов за 15 хвилин до початку випробування, а систему аварійного водопостачання вже відключили, але їм не залишалося нічого іншого, як просто виконувати інструкції київського оператора.

Електроенергії, виробленої лише одним енергоблоком ЧАЕС, вистачало для забезпечення функціонування цілого Києва, а тому на станції не могли просто відключити реактор, як вони планували. Персонал АЕС уже скаржився на подібні конфлікти раніше, однак усе безрезультатно.

У лютому 1986 року невдоволення персоналу Чорнобильської атомної електростанції київськими операторами енергомережі було відмічене у звітах КДБ, переданих у Москву.

Лише 1985 року зафіксували 26 випадків, коли оператори ЧАЕС мали змінювати вихідну потужність енергоблоків після запитів диспетчерів енергосистеми в Києві, а за перші три тижні 1986-го сталося дев'ять таких випадків, що призвело до загального спаду вихідної потужності.

Оператори реакторів нарікали на те, що тип РБМК-1000 призначений для функціонування на стабільному рівні вихідної потужності, а подібні перепади можуть спричинити відмову системи. Більше того, зміни вихідної потужності призводять до викиду в атмосферу радіоактивних матеріалів.

Утім, відповідь Москви показала, що КДБ практично не міг вплинути на стан справ - міністерства у Москві, відповідальні за галузь ядерної енергетики, просто взяли цю проблему до відома.

О 16:00 пульт управління енергоблока прийняла вечірня зміна, начальник якої, Юрій Трегуб, з програмою випробувань ознайомлений не був. Процес зупинки реактора мали завершити до початку його чергування, а тому Трегуб не був у захваті від вимоги київського диспетчера енергомережі, яка здалася йому невиправданою.

"Я був здивований подібним розвитком подій, - коли диспетчер бере на себе управління атомною електростанцією, - висловлював через кілька місяців Трегуб своє розчарування. - Врешті-решт, диспетчер може не дати дозволу на зупинку, навіть якщо на станції виникне аварія чи станеться перебій в електропостачанні.

При цьому ми говоримо не про теплоелектростанцію, де може вибухнути простий котел... Завжди складно мати справу з диспетчерами... Існує безліч аргументів".

Трегуб і його інженери змирились із ситуацією. На момент, коли він прийняв зміну, рівень потужності реактора скоротився вдвічі - з повної вихідної потужності у 3 200 МВт до 1 600 МВт.

Окрім того, Трегуб здивувався тому, що систему безпеки було відключено. "Тобто вони її відключили?" - запитав він у Казачкова. "У рамках програми випробувань, хоча я заперечував", - відповів останній.

Казачков також додав, що диспетчер енергосистеми мав дати дозвіл на зупинку реактора близько шостої години вечора. Відповідно, експеримент із паровою турбіною, що вимагав відключення системи аварійного водопостачання, було відкладено, але не скасовано.

З огляду на складність і трудомісткість процесу активації й відключення системи аварійного водопостачання Трегуб вирішив залишити все, як є, і чекати дозволу диспетчера енергомережі, після чого можна було б розпочати зупинку реактора.

Ситуацію він обговорив із своїм безпосереднім керівником - начальником вечірньої зміни АЕС: обидва погодилися, що не мають іншого вибору, окрім як дотримуватися затвердженої програми, яку Трегуб уже уважно вивчав.

Не все було зрозуміло, однак людини, з якою він міг би проконсультуватися, поряд теж не знайшлося. До того ж паралельно він займався проведенням інших тестів, прописаних у програмі Борця.

Більшість із них повної зупинки реактора не потребували, але перед одним Трегубом був пульт управління із близько 4 000 індикаторів активності, що потребувало його моніторингу і контролю.

Шоста година вечора минула без новин від диспетчера з Києва. Приблизно о восьмій годині стурбований Трегуб зв'язався з начальником вечірньої зміни АЕС - як і раніше, безрезультатно. Керівник порадив Трегубу не починати процедуру зупинки реактора до прибуття заступника головного інженера Анатолія Дятлова.

Саме Дятлов відповідав за функціонування реакторів, і коли справа стосувалася їхньої зупинки, він виступав найвищою інстанцією для персоналу. Трегуб зателефонував Дятлову: як виявилося, останній залишив свій кабінет о четвертій дня, щоб трохи перепочити. Трегуб застав Дятлова вдома.

"Я маю кілька питань, багато питань", - пролунав схвильований голос Трегуба. "Це не телефонна розмова. Без мене не починайте", - коротко відповів Дятлов. Ще через деякий час наче нізвідки зателефонував начальник Дятлова, сам Микола Фомін - він також наказав Трегубу не починати без Дятлова.

Однак Дятлов не збирався повертатися на АЕС до отримання ними дозволу від київського диспетчера на зупинку реактора. Той невдовзі вийшов на зв'язок, - процедуру зупинки можна було починати о 22:00.

Трегуб ще раз негайно зателефонував Дятлову, але дружина останнього, Ізабелла, відповіла, що Анатолій уже в дорозі.

Зміна нарешті була готова приступити до зупинки реактора. Ураховуючи, що це випробування мало зайняти трохи менше ніж дві години, Трегуб розраховував завершити все до кінця своєї зміни, тобто до півночі 25 квітня. Вони мали поквапитися. Та де ж був Дятлов?

# data[].attributes.attachment_link.title
Вечір п'ятниці. Останні години перед Чорнобилем

# data[].attributes.attachment_link.description
"Я маю кілька питань, багато питань", - пролунав схвильований голос Трегуба. "Це не телефонна розмова. Без мене не починайте", - коротко відповів Дятлов. Ще через деякий час наче нізвідки зателефонував начальник Дятлова, сам Микола Фомін - він також наказав Трегубу не починати без Дятлова. Зміна нарешті була готова приступити до зупинки реактора.

# data[].attributes.headline
Шипшина важко віддає плоди.

# data[].attributes.subject
Шипшина важко віддає плоди.

# data[].attributes.body
Шипшина важко віддає плоди.

Вона людей хапає за рукава.

Вона кричить: - Людино, підожди!

О, підожди, людино, будь ласкава.

Не всі, не всі, хоч ягідку облиш!

Одна пташина так мене просила!

Я ж тут для всіх, а не для тебе лиш.

І просто осінь щоб була красива.

# data[].attributes.headline
Я знаю дивну річ: на

# data[].attributes.body
Я знаю дивну річ: на світі є людина,

Що береже несказані слова.

І може, це любов, і може, це єдина.

А може, й просто так, сама розрив-трава.

Мільйони слів звучать!... І змінюють подобу.

Проступить гіркота, як сіль на Сиваші.

Роки собі ідуть. Мовчання ставить пробу.

Несказані слова... Незримий скарб душі...

# data[].attributes.headline
Я хочу на озеро Світ

# data[].attributes.body
Я хочу на озеро Світязь,

в туман таємничних лісів.

Воно мені виникло звідкись,

у нього сто сот голосів.

Воно мені світить і світить,

таке воно в світі одне.

– Я Світязь, я Світязь, я Світязь!

Невже ти не чуєш мене?!

І голосом дивним, похмурим,

як давній надтріснутий дзвін:

– Батурин, Батурин, Батурин! –

лунає мені навздогін.

Я річку побачила раптом.

Питаю: - А хто ж ти така?

– Я Альта, я Альта, я Альта!

тонесенько плаче ріка…

# data[].attributes.headline
Я вам цей борг нікол

# data[].attributes.body
Я вам цей борг ніколи не залишу.

Ви й так уже, як прокляті, в боргах.

Віддайте мені дощ. Віддайте мені тишу.

Віддайте мені ліс і річечку в лугах.

Віддайте мені сад і зірку вечорову.

І в полі сіяча, і вдячну щедрість нив.

Віддайте мені все. Віддайте мені мову,

якою мій народ мене благословив.

# data[].attributes.headline
Ще назва є, а річки 

# data[].attributes.body
Ще назва є, а річки вже немає,

Усохли верби, вижовкли рови,

І дика качка тоскно обминає

Рудиментарні залишки багви.

І тільки степ, і тільки спека, спека,

І озерявин проблиски скупі,

І той у небі зморений лелека,

І те гніздо лелече на стовпі.

…Куди ти ділась, річенько! Воскресни!

У берегів потріскались вуста.

Барвистих лук не знають твої весни,

І світить спина ребрами моста.

Стоять мости над мертвими річками,

Лелека зробить декілька кругів.

Очерети із чорними свічками

Ідуть уздовж колишніх берегів.

# data[].attributes.headline
Як давить світ, як о

# data[].attributes.body
Як давить світ, як обступає,

Як приголомшує, як мне!

Як зберегти в собі це серце,

Коли воно не кам’яне?

Як зберегти в собі цю душу

В глобальнім клекоті біди?

Кити хоч викидаються на сушу,

А людству викидатися куди?

# data[].attributes.headline
Загидили ліс

# data[].attributes.body
Загидили ліси і землю занедбали.
Поставили АЕС в верхів'ї трьох річок.
То хто ж ви є, злочинці, канібали?!
Ударив чорний дзвін. І досить балачок.
В яких лісах іще ви забарложені?
Що яничари ще занапастять?
І мертві, і живі, і ненароджені
нікого з вас довіку не простять!

# data[].attributes.headline
Жоржини на чорнобиль

# data[].attributes.body
Жоржини на чорнобильській дорозі

Вже другий рік як струшують біду.

Прозорий жах обмацує ворота –

Чи можна людям в хату увійти?

Роса – як смертний піт на травах, на горіхах,

Але найбільше стронцію – у стріхах.

Хто це сказав, що стріхи – традиційні?

У нас і стріхи вже радіаційні.

# data[].attributes.body
Ліси хриплять застуджено, як бронхи.
У Зоні тиша. Тиша гробова.
Лиш мілітарним привидом епохи
«Чорнобиль-2» над лісом проплива.
Фантом, кістяк, антена дальніх стежень,
він прихопив ті сосни під пахви.
Там спить їжак. їжак узимку лежень.
І ніч іде з ліхтариком сови.

Там мох скубе косулька ще не вбита.
У пнях живуть древлянські ще боги.
Там все друкує ратички й копита
і вишиває хрестиком сніги.
Але, ліси розсунувши плечима,
фантом іде, куди його не ждуть.
І тільки села мертвими очима
його у далеч тоскно проведуть.
Йому не треба кленів і акацій,
ні голосів, ні мальви на тину.
Вже навіть ржавим залишком локацій
він може думать тільки про війну.
Не ясні зорі і не тихі води.
На всі ліси нікого і ніде.
А він стоїть. Він цар Антиприроди.
І на вітрах антенами гуде

# data[].attributes.headline
Атомний Вій опустив бетонні повіки. 

# data[].attributes.subject
Атомний Вій опустив бетонні повіки. 

# data[].attributes.body
Атомний Вій опустив бетонні повіки.
Коло окреслив навколо себе страшне.
Чому Звізда-Полин упала в наші ріки?!
Хто сіяв цю біду і хто її пожне?
Хто нас образив, знівечив, обжер?
Яка орда нам гідність притоптала?
Якщо наука потребує жертв, —
чому ж не вас вона перековтала?

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко в Чорнобильській зоні

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко в Чорнобильській зоні

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ігор Опацький

# data[].attributes.attachment_link.title
Ліна Костенко в Чорнобильській зоні