# data[].attributes.headline
Горбас Дмитро,Го́лод

# data[].attributes.body
Горбас Дмитро,Го́лод на Украи́не — массовый голод, охвативший в 1932—1933 годах всю территорию Украинской ССР в существовавших на тот период границах и повлёкший многомиллионные человеческие жертвы. В 2006 году Верховная рада Украины объявила голодомор актом геноцида украинского народа.

# data[].attributes.body
Голодомо́р 1932—1933 років — акт геноциду українського народу, організований керівництвом ВКП(б) та урядом СРСР у 1932—1933 роках шляхом створення штучного масового голоду. Убивство голодом відбувалося в Україні й на Кубані як до 1933 р., так і в 1932 році. Різниця полягає лише в масштабах злочину. Якщо протягом 1932 р. голодом було замордовано сотні тисяч людей, то в 1933 р. лік ішов на мільйони. Однак і в 1932, і в 1933 рр. в Україні й на Кубані, на відміну від інших регіонів СРСР, де від голоду також загинуло чимало людей, голод був актом геноциду, оскільки він був навмисне спрямований проти української нації як такої[1]. Кількість людей, які загинули від голоду, оцінювалась деякими істориками в 3,941 млн у сільській місцевості на території Української СРР[2] та Кубані[3], переважну більшість населення якої становили українці, та склав 6,122 млн втрат ненародженими[4][5]. Голодомор викликаний свідомими і цілеспрямованими заходами вищого керівництва Радянського Союзу й Української СРР на чолі зі Сталіним, розрахованими на придушення українського національно-визвольного руху і фізичного знищення частини українських селян[6].

# data[].attributes.headline
Литвиненко Денис

# data[].attributes.body
Литвиненко Денис
Люди їли «хліб», «оладки» і «кашу», зроблені з кропиви та іншого бур’яну. Споживали навіть кінський гній, оскільки там виявлялись цілі зерна пшениці.

бували з-під снігу жолуді, з яких пекли замінник хліба, іноді додаючи трохи висівок чи картопляних лушпайок. Але згодом радянська влада прийняла закон, згідно з яким було заборонено збирати жолуді, ягоди, груші…

# data[].attributes.headline
Продан Ілля 

# data[].attributes.body
Продан Ілля
Голодомо́р 1932—1933 років — акт геноциду українського народу, організований керівництвом ВКП(б) та урядом СРСР у 1932—1933 роках шляхом створення штучного масового голоду. Убивство голодом відбувалося в Україні й на Кубані як до 1933 р., так і в 1932 році. Різниця полягає лише в масштабах злочину. Якщо протягом 1932 р. голодом було замордовано сотні тисяч людей, то в 1933 р. лік ішов на мільйони. Однак і в 1932, і в 1933 рр. в Україні й на Кубані, на відміну від інших регіонів СРСР, де від голоду також загинуло чимало людей, голод був актом геноциду, оскільки він був навмисне спрямований проти української нації як такої[1]. Кількість людей, які загинули від голоду, оцінювалась деякими істориками в 3,941 млн у сільській місцевості на території Української СРР[2] та Кубані[3], переважну більшість населення якої становили українці, та склав 6,122 млн втрат ненародженими[4][5]. Голодомор викликаний свідомими і цілеспрямованими заходами вищого керівництва Радянського Союзу й Української СРР на чолі зі Сталіним, розрахованими на придушення українського національно-визвольного руху і фізичного знищення частини українських селян[6].

# data[].attributes.headline
Причини Голодомору — предмет наукових і політичних дискусій. Деякі історики висловлюють припущення, що голод був негаданим наслідком економічних проблем, пов'язаних із докорінними змінами в господарюванні, впровадженими у період радянської індустріалізації.[1][2][3][4] Інші стверджують, що радянська політика, яка спричинила голод, була продуманим наступом на український націоналізм, або в ширшому сенсі, на всіх селян з метою відвернути бунти. Дехто гадає, що голод може підпадати під правове визначення геноциду.[5][3][4][6][7]

# data[].attributes.subject
Причини Голодомору — предмет наукових і політичних дискусій. Деякі історики висловлюють припущення, що голод був негаданим наслідком економічних проблем, пов'язаних із докорінними змінами в господарюванні, впровадженими у період радянської індустріалізації.[1][2][3][4] Інші стверджують, що радянська політика, яка спричинила голод, була продуманим наступом на український націоналізм, або в ширшому сенсі, на всіх селян з метою відвернути бунти. Дехто гадає, що голод може підпадати під правове визначення геноциду.[5][3][4][6][7]

# data[].attributes.headline
Дрозд Максим

# data[].attributes.body
Дрозд Максим

Під час Голодомору 1932–33 років, організованого радянським режимом в Україні, загинуло приблизно 3,9 мільйонів осіб – такі результати останніх досліджень наводять представники Інституту демографії та соціальних досліджень НАН України. Між тим, українська діаспора в країнах Заходу, а також частина європейських політиків і дипломатів від часу Голодомору і дотепер оперують цифрами, які свідчать про понад 7 мільйонів жертв.

М

# data[].attributes.headline
Бойко Ярослав 

# data[].attributes.subject
Бойко Ярослав 

# data[].attributes.body
Під час трагедії голоду держава вдалася до масового вилучення золотого запасу у населення за допомогою створених філіалів системи «Торгсину», де були встановлені завищені ціни на хліб. Голодний 1933-й рік вирізнявся ваговими показниками заготовленого золота. Якщо протягом 1932 р. «Торгсин» купив в обмін на хліб 21 т., то у 1933 р. – 44,9 т. побутового золота.

Політика заготівель хліба і золота, основним чинником яких стала торгівля борошном за валюту, мала єдину мету – мобілізацію валютних цінностей. Селяни, одержавши в приймальних пунктах квитанції, ордери, бони, поспішали до магазинів "Торгсину". В обмін на золото купували переважно борошно, крупу, цукор, жири.

Хлібозаготівлі та золотозаготівлі відбувалися за принципом рознарядки, які вирізнялися небувалим цинізмом та зухвальством конкретних виконавців. За торсинівську валюту держава придбала обладнання для 10 «велетнів» перших сталінських п’ятирічок: Горьківського автозаводу, Сталінградського, Челябінського та Харківського тракторних заводів, Уралмашу, Кузнецькбуду, Магнітбуду, Дніпрогесу.

Спалах людоїдства в Україні припадає на весну – поч. літа 1933 року. Поїдання людей були зафіксовані в усіх областях УСРР. В українських селах у 1933 р. зникли коти та собаки, яких з’їли голодні селяни.

# data[].attributes.headline
Голодомор ( Голік Антон )

# data[].attributes.subject
Голодомор ( Голік Антон )

# data[].attributes.body
Точні дані про кількість загиблих в результаті голоду невідомі. Згідно з останніми оцінками, опублікованими в 2015 році Інститутом історії України та підтриманим поруч фахівців-істориків західних наукових центрів, демографічні втрати від голоду 1932-1933 роках на території Української РСР склали 3,9 млн осіб в результаті смертність (перевищення фактичного числа смертей у порівнянні з розрахунковим показником для звичайних умов), а також 0,6 млн чоловік за рахунок зниження числа народжених дітей, пов'язаного з наслідками голоду

# data[].attributes.headline
Глушко РусланУ с

# data[].attributes.body
Глушко Руслан
У селян, які не вкладалися в плани хлібозаготівель і боргували державі зерно, конфісковували будь-яке інше продовольство. Воно не зараховувалося як сплата боргу і було лише каральним заходом. Політика натуральних штрафів мала змусити селян здати державі начебто приховане від неї зерно, якого насправді не було.

Спочатку каральним органам дозволяли відбирати лише м'ясо, сало і картоплю, однак згодом вони взялися і за інші продукти тривалого зберігання.

# data[].attributes.headline
Гнатченко Александра 

# data[].attributes.subject
Гнатченко Александра 

# data[].attributes.body
Під час трагедії голоду держава вдалася до масового вилучення золотого запасу у населення за допомогою створених філіалів системи «Торгсину», де були встановлені завищені ціни на хліб. Голодний 1933-й рік вирізнявся ваговими показниками заготовленого золота. Якщо протягом 1932 р. «Торгсин» купив в обмін на хліб 21 т., то у 1933 р. – 44,9 т. побутового золота.

Політика заготівель хліба і золота, основним чинником яких стала торгівля борошном за валюту, мала єдину мету – мобілізацію валютних цінностей. Селяни, одержавши в приймальних пунктах квитанції, ордери, бони, поспішали до магазинів "Торгсину". В обмін на золото купували переважно борошно, крупу, цукор, жири.

Хлібозаготівлі та золотозаготівлі відбувалися за принципом рознарядки, які вирізнялися небувалим цинізмом та зухвальством конкретних виконавців. За торсинівську валюту держава придбала обладнання для 10 «велетнів» перших сталінських п’ятирічок: Горьківського автозаводу, Сталінградського, Челябінського та Харківського тракторних заводів, Уралмашу, Кузнецькбуду, Магнітбуду, Дніпрогесу.

Спалах людоїдства в Україні припадає на весну – поч. літа 1933 року. Поїдання людей були зафіксовані в усіх областях УСРР. В українських селах у 1933 р. зникли коти та собаки, яких з’їли голодні селяни. Голодний психоз і тривале недоїдання спричинили мутацію моралі. Селяни-канібали втратили людський облік.

# data[].attributes.headline
Пустовойт Кирило

# data[].attributes.body
Пустовойт Кирило

День па́м'яті жертв голодомо́рів — щорічний національний пам'ятний день в Україні, що припадає на четверту суботу листопада

Традиційно в цей день громадяни відвідують поминальне богослужіння і покладають символічні горщики з зерном та свічками до пам'ятників жертвам голодоморів в Україні. У церемоніальних заходах біля Меморіального знаку «Свічка пам'яті» в Києві також беруть участь перші особи держави, керівники іноземних країн, парламентів та міжнародних організацій, урядовці з різних країн, дипломати, представники релігійних конфесій, регіональні делегації, громадські і культурні діячі, свідки Великого Голоду.

# data[].attributes.headline
Яловега Єлизавета 

# data[].attributes.subject
Яловега Єлизавета 

# data[].attributes.body
Певні історичні обставини ускладнюють підрахунки, а ще більше – встановлення імен вбитих. Радянська влада зробила все можливе, щоб приховати наслідки свого злочину. На місцях було заборонено фіксувати реальну кількість смертей. Сьогодні виявлено таємні списки деяких сільрад з переліком померлих в 1932-1933 роках. Ці списки в двічі перевищують офіційні дані. Цілком зрозуміло, що такі випадки були не поодинокими. Існувала заборона записувати причину смерті «голод», тому в актах про смерть вказано «від тифу», «виснаження», «від старості». В 1934 році всі книги ЗАГС про реєстрацію смертей були передані до спеціального відділу ГПУ. Українці вимирали сім’ями, селами, і не завжди проводився облік. Рівень незареєстрованої смертності невідомий, але цілком очевидно, що померли мільйони.

# data[].attributes.headline
Полтавець Михайло

# data[].attributes.subject
Полтавець Михайло

# data[].attributes.body
Голодомор - це геноцид української нації 1932-1933 роках. Число загиблих від штучного голоду досі невідомо. За деякими підрахунками, цифра наближається до 10 мільйонів жертв.

# data[].attributes.headline
Горбас Дмитро

# data[].attributes.subject
Горбас Дмитро

# data[].attributes.body
Другий за хронологією Голодомор стався через одинадцять років після 1921 року. За соціально-демографічними наслідками він виявився найтрагічнішим, а за методами та формами творення перевершив усі Голодомори в Україні у ХХ столітті.

# data[].attributes.body
Голодомор 1932-1933. Пам‘ятаємо

# data[].attributes.headline
Гарькава Єлизавета 

# data[].attributes.subject
Гарькава Єлизавета 

# data[].attributes.body
Серед найбільш трагічних сторінок історії українського народу, особливе місце займає Голодомор 1932-1933 років. Внаслідок зумисних дій комуністичної влади впродовж декількох років Україна втратила близько 10 мільйонів життів. З огляду на масштаби, жорстокість і цинізм здійснення Голодомору, історія сучасної Європи не має аналогів подібних злочинів. У мирний час і за сприятливих природно-кліматичних умов від голоду загинули мільйони людей.

# data[].attributes.headline
Григор'єва Олександр

# data[].attributes.body
Григор'єва Олександра
Голодомор в Україні 🇺🇦

Другий за хронологією голодомор стався через одинадцять років після 1921 року. За соціально-демографічними наслідками він виявився найтрагічнішим, а за методами та формами творення перевершив усі Голодомори в Україні у ХХ столітті.

Хлібозаготівлі, враховуючи їх обов’язковість та карально-репресивний механізм виконання, виявилися однією із фіскальних форм натурально-продуктових повинностей українських селян і стали головною причиною жахливої трагедії Голодомору.

# data[].attributes.headline
Сімонова Єлизавета <

# data[].attributes.body
Сімонова Єлизавета

# data[].attributes.headline
Баштан Дмитро

# data[].attributes.subject
Баштан Дмитро

# data[].attributes.body
Хлібозаготівлі, враховуючи їх обов’язковість та карально-репресивний механізм виконання, виявилися одні­єю із фіскальних форм натурально-продуктових повинностей українських селян і стали головною причиною жахливої трагедії Голодомору.

# data[].attributes.headline
Горюнов Ярослав

# data[].attributes.subject
Горюнов Ярослав

# data[].attributes.body
Вагомого приводу для Голодомору 1932-1933 років не було. Влада СРСР запровадила його штучно, проводячи примусові хлібозаготівлі. Відповідно до яких кожен селянин повинен був здавати певну норму зерна.

У селян, які не могли здати цю норму, забирали всю худобу та іншу їжу. Дороги у великі міста були перекриті, а тих, хто намагався прорватися, розстрілювали на місці. Така політика продовжувалася протягом 17 місяців.

# data[].attributes.headline
(Кривуліна Анастасія)

# data[].attributes.subject
(Кривуліна Анастасія)

# data[].attributes.body
День па́м'яті жертв голодомо́рів — щорічний національний пам'ятний день в Україні, що припадає на четверту суботу листопада.Традиційна емблема жалобних заходів за жертвами ГолодоморуМонумент
жертвам Голодоморів в м. Києві. Парк «Слави»
Традиційно в цей день громадяни відвідують поминальне богослужіння і покладають символічні горщики з зерном та свічками до пам'ятників жертвам голодоморів в Україні. У церемоніальних заходах біля Меморіального знаку «Свічка пам'яті» в Києві також беруть участь перші особи держави, керівники іноземних країн, парламентів та міжнародних організацій, урядовці з різних країн, дипломати, представники релігійних конфесій, регіональні делегації, громадські і культурні діячі, свідки Великого Голоду.До 2008 року церемонія відбувалася перед пам'ятним знаком на Михайлівський площі, однак після відкриття Меморіалу жертв голодомору була перенесена туди.

# data[].attributes.headline
Горюнов Ярослав 

# data[].attributes.subject
Горюнов Ярослав 

# data[].attributes.body
. Голодомор 1932-1933 років – одна з найтрагічніших подій за всю історію нашої країни. Пам’ять жертв Голодомору вшановують щороку в четверту суботу листопада.

# data[].attributes.headline
Разінькова Уляна

# data[].attributes.subject
Разінькова Уляна

# data[].attributes.body
Голодомор в Україні тривав 17 місяців – з квітня 1932 року до листопада 1933 року. За різними даними, загинуло від 4 до 7 млн людей, хоча деякі історики вказують про 10-11 млн загиблих.Навесні 1933 року, кажуть історики, в Україні помирало 17 людей щохвилини, 1 000 людей щогодини і майже 25000 людей щодня.

# data[].attributes.headline
Близнюк Карина 

# data[].attributes.subject
Близнюк Карина 

# data[].attributes.body
Традиційно в цей день громадяни відвідують поминальне богослужіння і покладають символічні горщики з зерном та свічками до пам'ятників жертвам голодоморів в Україні. У церемоніальних заходах біля Меморіального знаку «Свічка пам'яті» в Києві також беруть участь перші особи держави, керівники іноземних країн, парламентів та міжнародних організацій, урядовці з різних країн, дипломати, представники релігійних конфесій, регіональні делегації, громадські і культурні діячі, свідки Великого Голоду.

До 2008 року церемонія відбувалася перед пам'ятним знаком на Михайлівський площі, однак після відкриття Меморіалу жертв голодомору була перенесена туди.

# data[].attributes.headline
28 ЛИСТОПАДА - ДЕНЬ ПАМ'ЯТІ ЖЕРТВ ГОЛОДОМОРІВ ТА ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ

# data[].attributes.subject
28 ЛИСТОПАДА - ДЕНЬ ПАМ'ЯТІ ЖЕРТВ ГОЛОДОМОРІВ ТА ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ

# data[].attributes.headline
День пам'яті жертв голодоморів був запроваджений Указом Президента України у 1998 році. У 2006 році Законом України Голодомор 1932 – 1933 років був визнаний геноцидом. 

# data[].attributes.subject
День пам'яті жертв голодоморів був запроваджений Указом Президента України у 1998 році. У 2006 році Законом України Голодомор 1932 – 1933 років був визнаний геноцидом. 

# data[].attributes.headline
День пам’яті жертв Г

# data[].attributes.body
День пам’яті жертв Голодоморів щорічно відзначається в Україні в четверту суботу листопада. Цьогоріч цей день припадає на 28 листопада.

# data[].attributes.headline
Пригоцька Диана 

# data[].attributes.subject
Пригоцька Диана 

# data[].attributes.body
Близько 81% загиблих від голоду в Україні були українцями, 4,5% - росіянами, 1,4% - євреями та 1,1% - поляками. Серед жертв було також багато білорусів, болгар та угорців.

# data[].attributes.headline
Болдир Віолета 

# data[].attributes.subject
Болдир Віолета 

# data[].attributes.body
Кожен українець знає, що голодомор в Україні був штучним, що продукти в людей відбирали силою. І тривало це жахіття – 17 місяців… за цей час загинуло близько 4 млн чоловік (за деякими оцінками 12 млн).
Навесні 1933-го від голоду вмирали 17 людей щохвилини, 1000 – щогодини, майже 25 тисяч – щодня.
У мирні 1932-33 роки українців загинуло більше, ніж у Другій світовій війні (близько 5 мільйонів цивільного населення).
Дійшло навіть до того, що селянам забороняли покидати місце проживання. Всі дороги до міст були перекриті.  Воєнізовані формування оточували населені пункти, затримували або розстрілювали всіх, хто намагався врятуватися від голодної смерті.

# data[].attributes.headline
Нашим спільним обов'

# data[].attributes.body
Нашим спільним обов'язком є гідне вшанування вбитих голодом жертв комуністичного режиму, а також розповісти про причини, наслідки Голодомору та спротив злочинній політиці тоталітарного режиму. Цьогорічні вшанування відбуваються в особливих умовах. Людським життям загрожує пандемія коронавірусної хвороби. Запроваджені карантинні заходи вносять обмеження у проведення масових меморіальних заходів. Але ця обставина не може перешкодити гідному вшануванню пам'яті жертв Голодомору.

# data[].attributes.headline
(Удодова Олена)Э

# data[].attributes.body
(Удодова Олена)
Экономически не обоснованная принудительная коллективизация в СССР в 1929-1930 годах привела к резкому упадку сельскохозяйственного производства, в том числе и хлеба. Однако план хлебозаготовок был увеличен. В 1930 году с Украины вывезли 7,7 млн тонн зерна, которое главным образом ушло на покрытие экспортных обязательств страны. В 1931 году республика снова должна была сдать плановые 7,7 млн тонн, в то время как урожай зерна снизился до 5 млн тонн.

В 1931 году в пяти регионах СССР - в Западной Сибири, Казахстане, на Урале, на Средней и Нижней Волге - вследствие засухи был неурожай, что значительно сократило хлебные ресурсы страны. Некомпетентная политика в сельском хозяйстве и экстенсивный экспорт зерна урожая 1931 года сделали ситуацию критической. В 1932 году последовал еще больший спад производства продуктов питания, и прежде всего за счет основных хлебопроизводящих районов СССР - зерновых районов УССР и Кубани. К началу осени 1932 года страна стала испытывать трудности с обеспечением городского населения продовольствием.