# data[].attributes.headline
Пола песама у овој колони прочитај до 3. новембра, а преосталу половину до 26. новембра. У првој колони су ти упутства за читање и питања на која треба да одговориш.

# data[].attributes.subject
Пола песама у овој колони прочитај до 3. новембра, а преосталу половину до 26. новембра. У првој колони су ти упутства за читање и питања на која треба да одговориш.

# data[].attributes.headline
Марко Краљевић и Муса Кесеџија

# data[].attributes.subject
Марко Краљевић и Муса Кесеџија

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вино пије Муса Арбанаса
у Стамболу у крчми бијелој.
Кад се Муса накитио вина,
онда поче пијан бесједити:
,,Ево има девет годиница
како дворим цара у Стамболу,
ни издворих коња ни оружја,
ни доламе нове ни половне;
ал' тако ми моје вјере тврде,
одврћ ћу се у равно приморје,
затворићу скеле око мора
и друмове около приморја,
начинићу кулу у приморју,
око куле гвоздене ченгеле,
вјешаћу му хоџе и хаџије".
Што гођ Туре пјано говорило,
то тријезно бјеше учинило:
одврже се у приморје равно,
позатвара скеле око мора
и друмове около приморја,
куд пролази царевина благо,
на годину по триста товара,
све је Муса себе уставио;
у приморју кулу начинио,
око куле гвоздене ченгеле,
вјеша цару хоџе и хаџије.
Када цару тужбе додијаше,
посла на њег' Ћуприлић-везира
и са њиме три хиљаде војске.
Кад дођоше у равно приморје
све поломи Муса по приморју
и ухвати Ћуприлић-везира,
савеза му руке наопако,
а свеза му ноге испод коња,
па га посла цару у Стамбола.
Стаде царе мејданџије тражит,
обећава небројено благо
тко погуби Мусу Кесеџију.
Како који тамо одлазаше,
већ Стамболу он не долазаше.
То се царе љуто забринуо;
ал' му вели хоџа Ћуприлићу:
,,Господине, царе од Стамбола,
да је сада Краљевићу Марко,
згубио би Мусу Кесеџију".
Погледа га царе попријеко,
па он проли сузе од очију:
,,Прођи ме се, хоџа Ћуприлићу!
Јер помињеш Краљевића Марка?
И кости су њему иструнуле;
има пуно три године дана
како сам га врго у тавницу,
нијесам је више отворио".
Вели њему хоџа Ћуприлићу:
„На милости, царе господине!
Шта би дао ономе јунаку
који би ти жива казо Марка?"
Вели њему царе господине:
„Дао бих му на Босни везирство
без промјене за девет година
да не тражим паре ни динара".
Скочи хоџа на ноге лагане,
те отвори на тавници врата,
и изведе Краљевића Марка,
изведе га пред цара честитог:
коса му је до земљице црне,
полу стере, полом се покрива;
нокти су му орати би мого;
убила га мемла од камена,
поцрнио као камен сињи.
Вели царе Краљевићу Марку:
,,Јеси л' ђегод у животу, Марко?"
„Јесам, царе, али у рђаву".
Сједе царе казивати Марку
шта је њему Муса починио;
па он пита Краљевића Марка:
„Можеш ли се, Марко, поуздати
да отидеш у приморје равно,
да погубиш Мусу Кесеџију?
Даћу блага колико ти драго".
Вели њему Краљевићу Марко:
„Аја, богме, царе господине!
Убила ме мемла од камена,
ја не могу ни очима гледат,
камол' с Мусом мејдан дијелити!
Намјести ме ђегод у механу,
примакни ми вина и ракије,
и дебела меса овнујскога,
и бешкота хљеба бијелога;
да посједим неколико дана,
казаћу ти кад сам за мејдана".
Цар добави три бербера млада:
један мије, други Марка брије,
а трећи му нокте сарезује;
намјести га у нову механу;
примаче му вина и ракије,
и дебела меса овнујскога,
и бешкота хљеба бијелога.
Сједе Марко три месеца дана,
док је живот мало повратио.
Пита царе Краљевића Марка:
„Можеш ли се веће поуздати?
Досади ми љута сиротиња
све тужећи на Мусу проклетог".
Вели Марко цару честитоме:
,,Донеси ми суве дреновине
са тавана од девет година,
да огледам може ли што бити".
Донеше му суву дреновину,
стеже Марко у десницу руку,
прште дрво надвоје, натроје;
ал' из њега вода не удари:
„Богме, царе, јоште није време".
Тако стаде јоште мјесец дана,
док се Марко мало поначини.
Када виђе да је за мејдана,
онда иште суву дреновину.
Донесоше дреновину Марку:
кад је стеже у десницу руку,
прште пуста надвоје, натроје,
и дв'је капље воде искочише.
Тада Марко цару проговара:
„Прилика је, царе, од мејдана".
Па он оде Новаку ковачу:
,,Куј ми сабљу, Новаче ковачу,
какву ниси прије саковао!"
Даде њему тридесет дуката,
па он оде у нову механу,
пије вино три-четири дана,
пак пошета опет до Новака:
,,Јеси л', Ново, сабљу саковао?"
Изнесе му сабљу саковану.
Вели њему Краљевићу Марко:
,,Је ли добра, Новаче ковачу?"
Новак Марку тихо говорио:
„Ето сабље, а ето наковња,
ти огледај сабљу каква ти је".
Ману сабљом по наковњу Марко,
наковња је пола пресјекао,
па он пита Новака ковача:
„Ој, бога ти, Новаче ковачу,
јеси л' икад бољу саковао?"
Вели њему Новаче ковачу:
„Ој, бога ми, Краљевићу Марко,
јесам једну бољу саковао,
бољу сабљу, а бољем јунаку:
кад с' одврже Муса у приморје,
што сам њему сабљу саковао,
кад удари њоме по наковњу,
ни трупина здрава на остаде".
Ражљути се Краљевићу Марко,
па говори Новаку ковачу:
„Пружи руку, Новаче ковачу!
Пружи руку, да ти сабљу платим"
Превари се, уједе га гуја,
превари се, пружи десну руку,
ману сабљом Краљевићу Марко,
одс'јече му руку до рамена:
,,Ето сада, Новаче ковачу,
да не кујеш ни боље ни горе;
а нај теби стотину дуката,
те се храни за живота твога".
Даде њему стотину дуката,
пак посједе Шарца од мејдана,
оде право у приморје равно,
све се скита, а за Мусу пита.
Једно јутро бјеше поранио
уз клисуру тврда Качаника,
ал' ето ти Мусе Кесеџије,
на вранчићу ноге прекрстио,
топузину баца у облаке,
дочекује у бијеле руке.
Кад се један другом прикучише,
рече Марко Муси Кесеџији:
„Дели-Муса, уклон' ми се с пута,
Ал' говори Муса Арбанаса:
,,Прођи, Марко, не замећи кавге,
ил' одјаши да пијемо вино;
а ја ти се уклонити нећу,
ако т' и јест родила краљица
на чардаку на меку душеку,
у чисту те свилу завијала,
а злаћаном жицом повијала,
отхранила медом и шећером;
а мене је љута Арнаутка
код оваца на плочи студеној,
у црну ме струку завијала,
а купином лозом повијала,
отхранила скробом овсенијем;
и још ме је често заклињала
да се ником не уклањам с пута".
Кад то зачу од Прилипа Марко,
он тад пушћа своје бојно копље
своме Шарцу између ушију,
дели Муси у прси јуначке.
На топуз га Муса дочекао,
преко себе копље претурио,
пак потеже своје бојно копље
да удари Краљевића Марка.
На топуз га Марко дочекао,
пребио га на три половине.
Потегоше сабље оковане,
један другом јуриш учинише:
ману сабљом Краљевићу Марко,
дели Муса буздован подбаци,
преби му је у три половине,
пак потеже своју сабљу нагло,
да удари Марка Краљевића,
ал' подбаци топузину Марко,
и изби му сабљу из балчака.
Потегоше перне буздоване,
стадоше се њима ударати;
буздован'ма пера обломише,
бацише их у зелену траву,
од добријех коња одскочише,
шчепаше се у кости јуначке
и погнаше по зеленој трави.
Намјери се јунак на јунака,
дели-Муса на Краљевић Марка;
нити може да обори Марка,
нит' се даде Муса оборити.
Носише се љетни дан до подне:
Мусу б'јела пјена попанула,
Краљевића б'јела и крвава.
Проговара Муса Кесеџија:
„Мани, Марко, јали да оманем! Омахује Краљевићу Марко,
ал' не може ништа да учини.
Тад оману Муса Кесеџија,
уд'ри Марка у зелену траву,
пак му сједе на прси јуначке.
Ал' процвиље Краљевићу Марко:
„Ђе си данас, посестримо вило?
Ђе си данас? Ниђе те не било!
Еда си се криво заклињала,
ђе год мене до невоље буде,
да ћеш мене бити у невољи?"
Јави му се из облака вила:
„Зашто брате, Краљевићу Марко!
Јесам ли ти, болан, говорила
да не чиниш у неђељу кавге?
Срамота је двома на једнога;
ђе су тебе гује из потаје?"
Гледну Муса брду и облаку,
откуд оно вила проговара;
маче Марко ноже из потаје,
те распори Мусу Кесеџију
од учкура до бијела грла.
Мртав Муса притиснуо Марка,
и једва се ископао Марко.
А кад стаде Марко преметати,
ал' у Муси три срца јуначка,
троја ребра једна по другијем;
једно му се срце уморило,
а друго се јако разиграло,
на трећему љута гуја спава.
Када се је гуја пробудила,
мртав Муса по ледини скаче,
још је Марку гуја говорила:
„Моли бога, Краљевићу Марко,
ђе се нисам пробудила била
док је Муса у животу био,
од тебе би триста јада било".
Кад то виђе Краљевићу Марко,
проли сузе низ бијело лице:
,,Јаох мене до бога милога,
ђе погубих од себе бољега!"
Па он Муси одсијече главу,
и баци је Шарцу у зобницу,
однесе је бијелу Стамболу.
Кад је баци пред цара честитог,
цар је од стра' на ноге скочио;
вели њему Краљевићу Марко:
„Не бој ми се, царе господаре!
Како би га жива дочекао,
кад од мртве главе поиграваш?"
Цар му даде три товара блага.
Оде Марко бијелу Прилипу,
оста Муса уврх Качаника.

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић и Муса кесеџија

# data[].attributes.attachment_link.description
Вино пије Муса Арбанаса у Стамболу у крчми бијелој. Кад се Муса накитио вина, онда поче пијан бесједити: ,,Ево има девет годиница како дворим цара у Стамболу, ни издворих коња ни оружја, ни доламе нове ни половне; ал' тако ми моје вјере тврде, одврћ ћу се у равно приморје, затворићу скеле око мора и друмове около приморја, начинићу кулу у приморју, око куле гвоздене ченгеле, вјешаћу му хоџе и хаџије".

# data[].attributes.headline
Ово одгледајте за 11. фебруар.

# data[].attributes.subject
Ово одгледајте за 11. фебруар.

# data[].attributes.attachment_link.title
Marko Kraljevic - Fantasticna avantura - Zvanicni trailer

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Бојан Петровић

# data[].attributes.attachment_link.title
2  Marko Kraljevic Fantasticna avantura Trailer 1

# data[].attributes.attachment_link.title
Marko Kraljević kako ga vidi indijski reditelj

# data[].attributes.attachment_link.title
Marko Kraljevic -reklama- režija Vasilije Nikitović

# data[].attributes.attachment_link.title
Marko Kraljević - režija Vasilije Nikitovic

# data[].attributes.headline
Презентација - њу треба да завршиш до 4. фебруара. У првој колони су ти упутства и за презентацију, како да је пратиш и на шта да одговориш. Неке песме се понављају, не мораш их поново читати!

# data[].attributes.subject
Презентација - њу треба да завршиш до 4. фебруара. У првој колони су ти упутства и за презентацију, како да је пратиш и на шта да одговориш. Неке песме се понављају, не мораш их поново читати!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
,,Како га

је лако ударио"

Марко Краљевић као историјска личност

* Марко Мрњавчевић, син и Аљене (Лене),сестре бугарског војводе Момчила, познате као Јевросима ународној књижевности* 14. век, владао Прилепом (данас Северна Македонија* био турски (учио(ла) си из историје о феудалним односима- подсети се шта је вазал)* погинуо је у Бици на Ровинама, борећи се на турској страни против војводе Мирче

влашког

Кнежевина Влашка је румунска државана територији Влашке, која је постојала од средине 14. до средине 19. века.

вазал

Вазал је био средњовековни племић и феудалацкоји је био у обавези да буде послушан свом господару - сениору, који је био у обавези да вазалу пружа заштиту.

1

краља Вукашина

Записано се како је Марко преполаска у битку на Ровинамарекао: ,,Ја кажем и молим Господа да буде хришћанима помоћник, а ја нека будем први међу мртвимау рату." Краљ Вукашин

2

Прва записана песма о Марку Краљевићу

У 16. веку објављена је прва песма о Марку Краљевићу. То је песма ,,Марко Краљевић и брат му Андријаш". У овој песми обрађен је

интернационални

Веома често се у књижевности целог света, још од Библије (Каин је убио Авеља), дешава да брат убије брата. Зато се каже да је овај мотив интернационални.

мотив братоубиства.

Братоубиство - када брат убије брата.

Буздован/топуз

Буздован/топуз

О Марку Краљевићу имамо много народних приповедака и песама (далеко више него о било ком другом епском јунаку или српском владару). Међу тим песмама доста је лирских (,,женских"), али много је више епских (,,мушких") песама.

Маркова стварна историјска улога много је мања од његове богате славе у народној књижевности. Он је најпопуларнији јунак наше народне епике, а о њему певају и песме околних народна (Словенци, Бугари, Македонци). Народна предања, приповетке и песме приказују нам његове особине, о томе како је живео 300 година,како се понашао с пријатељима, како с непријатељима.

Марко

у народнојкњижевности

Марково порекло и рођење

На кога Марко личи?

Песме о пореклу и рођењу Марка Краљевића

"Сан краљице Јевросиме""Рођење и крштење""Марко се турио на Момчила"

Предање о рођењу МаркаКраљевића

Ово је предање о краљици Јевросими која дуго није имала деце. Учинивши добро дело, заслужила да јој буде испуњена највећа жеља. Добила је дете. Одабрала је да јој син буде јунак. За учињено доброчинство, краљица Јевросима је награђена рођењем сина.

Мајка Јевросима

,,Орање Марка Краљевића"Кликни и прочитај песму.Шта очекује Мајка Јевросима од Марка у овој песми?Зашто? Како Марко на то одговара?Које особине је Марко показао у тој песми?

Војвода Момчило

,,Женидба краља Вукашина"Кликни и прочитај песму.Које особине краља Вукашина запажаш?Издвој особине Маркове мајке. Примети контраст измеђуЈевросиме и Видосаве.Шта о Марковом ујаку, војводи Момчилу, сазнаш у песми?

Вукашин Мрњавчевић

,,Урош и Мрњавчевићи"Кликни и прочитај песму.О чему се ради у песми? Ко тражи помоћ од Марка? Зашто?Зашто је Марко одабран да каже ,,на коме је остануло царство"?Шта мајка саветује Марку? Издвој мајчине особине.Како се понаша Марков отац? Издвој очеве особине.

Шта чини правог јунака?

Коњ

Познати јунаци имају познате коње: Херакле Ариона, Ахил Ксанту и Балија, Александар Македонски Букефала, Дон Кихот Розинанту, Бановић Страхиња Ђогина, Дамјан Југовић Зеленка, војвода Момчило Јабучила, Марко Краљевић Шарца...У епској песмикоњ и јунак су две половине једног целог.Слика целине добија се тек кад се посматрају заједно.

Оружје

Оружје употпуњује јунака. Нема јунака без оружја. Оно му даје убојитост.Истовремено служи и за одбрану и за напад, што значи да може бити ина страни добра и на страни зла.Нека оружја симболизују владарску силу и моћ - буздован, штап или бич.Неко оружје је атрибут ратника - копље, мач, лук и стрела.Неко оружје је симбол ловца - нож, бодеж, копље.

Шарац

Марко и Шарац имају разнолик однос: Шарац му помаже на мегданима; Марко ,,пола пије, пола Шарцу даје"; Шарац се бори против туђих коња; У песми ,,Смрт Марка Краљевића"Шарац наговештава Маркову смрт посртањем.

Буздован

Сабља

Ножи из потаје

,,Маче Марко ноже из потаје"Скривено оружје које се користи на крају, онда када сва остала већ буду употребљена (копље, сабља, буздован...).

Коњ није као друге животиње.Он је јахаћа животиња, возило изато је његова судбина нераздвојиваод јунакове. (Речник симбола)Он јунаку додаје снагу и брзину.

,,Потегоше перне буздоване"

,,Трже сабљу одсече му главу"Постоји неколико верзија како је Марко дошао до сабље.Најпознатија је она верзија у којој му сабљу кује Новак Ковач.Размисли о томе Марковом поступку.Зашто је тако поступио према Новаку?Шта из разговора са Новаком сазнајемо о Муси Кесеџији?

Копље

Према јунаку и коњ

Шарац

Вук Караџић је забележио:,,За Маркова Шарца једни приповиједају да му га је поклонила нека вила; а једни опет да га је купио у некакијех кириџија. Прије Шарца веле да је мијењао много коња, па га ниједан није могао носити; кад у некакијех кириџија види шарено губаво мушко ждријебе, учини му се да ће од њега добар коњ бити, узме га за реп да омахне око себе као што је и остале коње огледао, али се оно не дадне ни с мјеста помаћи; онда га купи у кириџија, излијечи га од губе и научи вино пити."Зато се у народним песмама каже:,,Пола пије, пола Шарцу даје."

Марко је једини јунак (и човек) који заслужује да буде заштитник немањићког наслеђа. У песми он је тај који пресуђује "на коме ће останути царство".

Урош иМрњавчевићи

Марко Краљевић и Немањићи

У нижим разредима сте радили Књигу за Марка; она прати лозу Немањића и завршава се причом о Марку Краљевићу јер је немањићку лозу наследио Вукашин Мрњавчевић, отац Марка Краљевића.

ГРБ МРЊАВЧЕВИЋА

ГРБ НЕМАЊИЋА

Ко тражи помоћ од Марка

Орао

Кликнии прочитај песму.Песма ,,Марко Краљевић и орао".

Цар Урош

Песма ,,Урош и Мрњавчевићи"

Робиња

Кликнии прочитај песму.Песма ,,Марко Краљевић и 12 Арапа".Ко тражи помоћ?Како Марко реагује?

Косовка Девојка

2

Цар, царица, њихова кћи

Кликнии прочитај песму.Песма ,,Марко Краљевић и Арапин".Ко овде тражи Маркову помоћ?Које Маркове особине овде примећујеш?

Султан

Марков однос према султану

Марко има двојак однос према султану.У неким песмама он је султанов жестокипротивник, инаџија (,,Марко пије уз Рамазан вино"). У неким песмама Марко је султанов човек од поверења, онај кога султан зове када има нерешив проблем (,,Марко Краљевић и Муса Кесеџија", ,,Марко Краљевић и Арапин").

Кликни и прочитај песму.Песма ,,Марко Краљевић укида свадбарину".Какав проблем има Девојка?

Мегдан је сукоб, двобој епских јунака. Ово је честа тема епских песама. Мегдан има своје етапе: - позивање јунака на мегдан; - опремање јунака за мегдан (коњ, оружје, одело); - борба речима (или шаљу писмо један другом или се лично срећу и вређају да би изазвали мегдан); - борба оружјем (копље, топуз, сабља, бузован, ножи из потаје); - крај мегдана (мегдан губи онај јунак који је изгубио пажњу у неком тренутку).

Мегдан

Марко Краљевић и Муса Кесеџија

Кликнии прочитај песму.Најразвијенији Марков двобој је у песми ,,Марко Краљевић и Муса Кесеџија".(Још један развијен опис Марковог мегдана је у песми ,,Марко Краљевић и Арапин".)

Размисли зашто је Марко онако поступио према Новаку Ковачу.Шта тај поступак говори о њему, његовим осећањима, његовој вери у себе и властиту непобедивост?

Протумачи завршне стихове у песми:,,Јаох, мене, до бога милога,Ђе погубих од себе бољега!"Шта о Марку сазнајеш из таквог коментара?

У неким песмама Марку помаже вила посестрима (,,Марко Краљевић и Муса Кесеџија"), а у неким му помаже Шарац (,,Марко Краљевић укида свадбарину", ,,Марко Краљевић и Арапин").

Маркови противници су:- вила Равијојла (,,Марко Краљевић и вила"):,- Муса Кесеџија- Арапин- 12 Арапа- Мина од Костура,- султан (,,Марко пије уз Рамазан вино").

Маркови помагачи

Маркови противници

,,Марко Краљевић и Арапин"Ал' не даде Шарац од мејдана,Већ се пропе он на ноге стражње,И кобилу на предње дочека,И мало је довати зубима,Те јој уво десно одадрије,Сва кобила у крви огрезну.

,,Марко Краљевић укида свадбарину"Марко Шарцу даје упутство:„Ходај, Шаро, и сам по авлији,а ја идем под шатор Арапу,находи се шатору на врати,ако б' мени до невоље било".

,,Марко Краљевић и Муса Кесеџија"„Ђе си данас, посестримо вило?Ђе си данас? Ниђе те не било!Еда си се криво заклињала,ђе год мене до невоље буде,да ћеш мене бити у невољи?"

Један духовити приказ како Марко делује на моћног турског султана видимо у песми ,,Марко пије уз Рамазан вино":,,Цар с' одмиче, Марко се примиче,Док дотера цара до дувара."

У неким легендама каже се да Марко није умро већ спава у пећини и доћи ће онда кад свом народу буде најпотребнији.

Интернационални мотиви

Смрт Марка Краљевића

Интернационални мотиви су заједнички мотиви који се појављују у усменим књижевностима разних народа:- мотив женидбе са препрекама- мотив братоубиства- затворени и заборављени јунак- мотив спасиоца- мотив осветника- смрт

У овој песми Марко и смрт доживљава као неку врсту мегдана

Марко узима сабљу и сече Шарцу главу, а онда га сахрањује ,,боље Шарца нег' брата Андрију".Шарац је део Марковог јунаштва. Он не може да припадне неком другом.

Марко уништава своје оружје (ратничке атрибуте од којих је за живота био нераздвојан). Сабљу ломи на четири дела. Копље ломи на седам делова. Буздован је бацио у море.Онако пажљиво како се опремао за мегдане сада се распрема. Уместо да облачи одело, он га свлачи.Без свог коња, оружја, одела, Марко више није Марко Краљевић. Све оно што га је чинило јунаком, нестало је. Он леже и умире.

Хиландар је српски манастир на Светој Гори. У овој песми каже се да је ту укопан Марко Краљевић, али да није остављен никакав споменик да се душмани не би светили мртвом Марку.

Размисли и пронађи предсказања Маркове смрти?Ко први предвиђа смрт?Ко тумачи?Како Марко реагује?

Портет једног јунака целовит је када прикажемо његов физички изглед и укажемо на неке његове особине (испољене у ситуацијама). Примети Марков физички изглед у прочитаним песмама. Које особине Марка Краљевића уочаваш у прочитаним песмама? Наведи и Маркове врлине и Маркове мане.

Портрет МаркаКраљевића

Шта је клетва?Шта је благослов?Ако не знаш, пронађи одговоре на интернету, или питај неког старијег.Пронађи по један пример клетве и благослова у песмама о Марку Краљевићу.

Случај Марко Краљевић

Почни

Р А З О Т К Р И В А Њ Е

Увод

Ти си Марков пријатељ и помоћник. За сваку остварену мисију добићешброј који ти је потребан за отварање кофера, у коме ће бити твоја награда којом ће Марко платити свадбарину за Косовку девојку! Пронађи све бројеве, а да те не открију!Срећно!

Увод

Мапа

Ликови

Искида му из рамена главу!

МАПА

Искида му из рамена главу

Увод

Почетак

Први задатак

Други задатак

Ликови

Лик 1

Син је краља Вукашина Мрњавчевића. Веома славан у народној књижевности. Познат је његов мегдан са Мусом Кесеџијом.

Искида му из рамена главу!

Увод

Мапа

Ликови

Лик 2

Шарац Марку помаже у мегданима.Са њим пије вино. Бори се против противничких коња. У песми ,,Смрт Марка Краљевића" наслућује његову смрт.

Искида му из рамена главу!

Увод

Мапа

Ликови

Лик 3

Маркова посестрима вила. Помаже му у невољи, али понекад је нема кад му је најпотребнија, па мора да је дозива: ,,Марко Краљевић и Муса Кесеџија."

Искида му из рамена главу!

Увод

Мапа

Ликови

Лик 4

Муса Кесеџија је јунак са три срца, безмало непобедив, познати негативац народне књижевности, најпознатији као противник Марка Краљевића.

Искида му из рамена главу!

Увод

Мапа

Ликови

Отвори писмо!

Строго поверљ9в0!

КО САМ ЈА

Ја сам брат Марка Краљевића, а и мене је, као и њега, по веровању, на свет донела вила.

Како се зовем?

?

Тачно!

Први број је:2

Прати пажљиво стихове!

2 Одбијте се, силни од силнијех, док у цркви закон савршимо, знати ће се на коме је царство

1 Волим, брате, изгубити главу, нег' љубити свој земљи душмана!

3 У мен', кујо, вересије нема! Не даш блага, са мном се подсмеваш!

4 Ил' се склони, ил' ми се поклони

5 Немој, сине, изгубити душе; боље ти је изгубити главу, него своју огр'јешити душу

6 Сабљом Шарцу осијече главу, да му Шарац Турком не допадне.

Шифра за наставак је број испред стиха који изговара Муса!

Који је стих?

?

Тачно!

Следићи број је:3

Шта је тачно?

Од кога је смртно страдао Марко?

А) Од Бога, старога крвника

Б) Убио га је Арапин

В) На мегдану с Мусом Кесеџијом

Прво питање

Шта је тачно?

Шта је вила забранила војводи Милошу?

А) Забранила му је да прелази преко Мироч планине.

Б) Забранила му је да игра.

В) Забранила му је да пева.

Следеће питање:

Шта је тачно?

Шта је Марко УЗОРАО на крају песме?

А) Брда и долове

Б) Цареве друмове

В) Три товара блага

Последње питање

Тачно!

Трећи број је:0

Откривен си, ти си непријатељ, Марков пријатељ би знао одговор!

Желиш ли да покушаш поново?

Који су бројеви за коначну шифру?

?

Отвори кофер!

Браво, обезбедио си свадбарину за Косовку девојку!

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић by Olivera Potic on Genially

# data[].attributes.attachment_link.description
Како га је лако ударио" Марко Краљевић као историјска личност * Марко Мрњавчевић, син и Аљене (Лене),сестре бугарског војводе Момчила, познате као Јевросима ународној књижевности* 14. век, владао Прилепом (данас Северна Македонија* био турски (учио(ла) си из историје о феудалним односима- подсети се шта је вазал)* погинуо је у Бици на Ровинама, борећи се на турској страни против војводе Мирче влашког Кнежевина Влашка је румунска државана територији Влашке, која је постојала од средине 14.

# data[].attributes.headline
Марко Краљевић укида свадбарину

# data[].attributes.subject
Марко Краљевић укида свадбарину

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поранио Краљевићу Марко,
поранио низ Косово равно.
Кад је био на води Сервани,
сукоби га Косовка девојка,
божју помоћ назива јој Марко:
„Божја помоћ, Косовко девојко!"
Девојка се до земље поклања:
„Здраво да си, делијо незнана! Ал' јој Марко поче беседити:
„Драга сестро, Косовко девојко,
лепа ти си, секо, млађа била!
Красна ти си стаса и узраста,
руменила, господска погледа!
Ал' те, секо, коса покварила;
јер си тако, секо, оседила?
С ког си млада срећу изгубила?
Ил' са себе, ил' са своје мајке,
или са свог стара родитеља?"
Проли сузе Косовка девојка,
па говори Краљевићу Марку:
„Драги брато, делијо незнана,
с себе срећу изгубила нисам,
ни са себе, ни са своје мајке,
ни са свога стара родитеља;
већ сам јадна срећу изгубила:
ево има девет годин' дана
како дође Арап прекоморац,
па од цара Косово закупи,
и наметну зулум на Косово:
Косово га и поји и храни.
Па је други зулум наметнуо:
ко с' удаје, тридесет дуката;
ко се жени, тридест и четири.
Који има те толико даде,
тај се јунак може оженити
и девојка млада удомити;
а у мене браћа сиромашна,
нема блага да Арапу даду,
у томе сам јадна заостала,
те се нисам млада удомила;
са тога сам срећу изгубила.
Па још за то не бих ни жалила,
што нам с' не да младим удавати
и јунаком младим оженити;
него ево и веће невоље,
још је већи зулум наметнуо:
на ноћ иште младу и девојку,
па девојку Арапине љуби,
а невесту слуге Арапове.
Обреди се све Косово редом:
даваше му младе и девојке,
ево мени тужној реда дође
да довече одем Арапину,
да му ноћас, јадна, будем љуба,
па ја мислим и размишљам:
мили боже, што ћу и како ћу?
Ил' ћу јадна у воду скочити,
или ћу се млада обесити?
Волим, брате, изгубити главу
нег' љубити свој земљи душмана"
Ал' беседи Краљевићу Марко:
„Драга сестро, Косовко девојко,
не шали се, у воду не скачи,
немој себи смрти учинити,
немој, секо, душе огрешити!
Већ ми кажи Арапове дворе,
,гди су двори Арапина црна?
Имам речи беседити с њиме".
Девојка му поче беседити:
„Драги брато, незнана делијо,
а што питаш Арапове дворе?
Што их питаш? Остали му пусти!
Може да си нашао девојку,
пак му идеш, носиш свадбарину;
а можда си јединац у мајке,
па ћеш, брате, тамо погинути,
па што ће ти самохрана мајка?"
Марко с' маши руком у џепове,
те извади тридесет дуката.
па их даје Косовки девојки:
„На, ти, секо, тридесет дуката,
пак ти иди своме белом двору,
пак се храни док ти с' срећа јави;
само кажи Арапове дворе,
ја ћу платит свадбарину за те.
Зашто би ме Арап погубио,
кад ја имам, сестро, доста блага,
мого б' платит све Косово равно,
камол' не бих за се свадбарину?"
Девојка му поче беседити:
„Нису двори, већ шатори пусти.
Погледајде доле низ Косово:
гди се онај свилен барјак вије,
онде ј' шатор црног Арапина,
око њега зелена авлија,
сва авлија главам' накићена:
ево нема још недеља дана
како ј' проклет Арап исекао
седамдесет и седам јунака,
Косоваца тужних ђувегија.
Арап има четрдесет слугу,
што чувају стражу око њега"
А кад Марко саслушао речи,
крену Шарца, оде низ Косово,
добра Шарца врло расрдио,
из копита жива ватра сева,
из ноздрва модар пламен лиже.
Срдит Марко језди низ Косово,
рони сузе низ јуначко лице,
а кроз сузе гњевно проговара:
„Ој давори, ти Косово равно!
Што си данас дочекало, тужно,
после нашег кнеза честитога,
да Арапи сад по теби суде!
Ја срамоте поднети не могу,
ни жалости велике трпити,
да Арапи таки зулум чине
и да љубе младе и девојке
Данас ћу вас, браћо, осветити,
осветити, или погинути".
Оде Марко право пред шаторе,
угледа га Арапова стража,
па казује црну Арапину:
„Господине, Арап-прекоморче,
чудан јунак језди низ Косово
на витезу коњу шареноме,
добра коња врло расрдио,
из копита жива ватра сева,
из ноздрва модар пламен лиже;
хоће јунак на нас у.дарити".
Ал' беседи Арапине црни:
„Децо моја, четрдесет слугу,
не сме јунак на нас ударити,
ваљада је нашао девојку,
па нам иде, носи свадбарину,
жао му је што ће дати благо,
са тога се врло расрдио;
већ изид'те пред нашу авлију,
па јунака дочекајте лепо,
пред њиме се смерно поклоните,
под њим добра коња прихватите,
примите му коња и оружје,
пустите га мени под шаторе:
нећу блага, узећу му главу,
да добијем коња према себи".
Испадоше Арапове слуге
да под Марком добра коња приме,
а кад близу угледаше Марка,
не смедоше пред Марка изићи;
беже слуге под шатор Арапу,
па се крију за Арапа слуге,
покривају сабље јапунџети,
да им Марко не види сабаља.
И сам Марко у авлију уђе;
пред шатором одседнуо Шарца,
своме Шарцу тако беседио:
„Ходај, Шаро, и сам по авлији,
а ја идем под шатор Арапу,
находи се шатору на врати,
ако б' мени до невоље било".
Пак се Марко под шатора шеће:
Арап седи, пије вино хладно,
служи му га млада и девојка.
Божју помоћ називао Марко:
„Божја помоћ, драги господине!"
Арап њему лепше одговара:
„Здрав, јуначе, делијо незнана!
Ход', јуначе, да пијемо вина,
па ми кажи што си ми дошао".
Ал" беседи Краљевићу Марко:
„Немам каде с тобом пити вина,
а добро сам до тебе дошао,
врло добро, боље бит не може:
ја испросих лепоту девојку,
осташе ми на друму сватови,
дошао сам, доно свадбарину,
да дам благо, да водим девојку,
да ми нико на пута не стане;
кажи мени што је свадбарине?"
Арап лепо Марку проговара:
,,Та ти за то и одавно знадеш:
ко с' удаје, тридесет дуката;
ко се жени, тридест и четири;
ти се видиш јунак од мејдана,
није квара да стотину дадеш!"
Марко с' маши руком у џепове,
пред Арапа три дуката баци:
„Веруј мени, више немам блага,
већ кад би ме хтео причекати
док се вратим с лепотом девојком,
тамо ће ме даривати лепо,
све ћу теби поклонити даре,
теби даре, а мени девојка".
Цикну Арап као змија љута:
„У мен', кујо, вересије нема!
Не даш блага, са мном се подсмеваш! Па потрже тешка буздована,
те удара Краљевића Марка,
удари га три-четири пута.
Насмеја се Краљевићу Марко:
„О јуначе, Арапине црни,
ил' се шалиш, ил' од збиље бијеш?"
Цичи Арап као змија љута:
„Не шалим се, већ од збиље бијем".
Али Марко поче беседити:
„А ја мислим да се шалиш, тужан;
а кад, море, ти од збиље бијеш,
и ја имам нешто буздована,
да те куцнем три-четири пута;
колико си мене ударио,
толико ћу тебе ударити,
па ћем' онда на поље изићи
и изнова мејдан започети".
Трже Марко буздована свога,
пак удари Арапина црна.
Како га је лако ударио,
искиде му из рамена главу!
Насмеја се Краљевићу Марко:
„Боже мили, на свем теби хвала,
кад брж' оде са јунака глава!
Канда није на њему ни била!"
Трже Марко сабљу од појаса,
пак зареди Арапове слуге,
исече му четрдесет слугу,
а четири не хте погубити,
већ их Марко остави за правду,
кој' ће сваком право казивати
како ј' било Арапу и Марку.
Све с авлије поскидао главе,
па је главе сахранио лепо,
да ј' не кљују орли и гаврани,
па авлију пусту накитио,
накити је арапским главама.
Арапово благо покупио;
а четири слуге Арапове,
које није хтео погубити,
оправи их по Косову Марко,
оправи их на четири стране,
те телале по Косову слуге:
„Гди девојка има за удају,
нека тражи себи господара,
нек с' удаје док је за младости;
а гди јунак има за женидбу,
нек се жени, нека љубу тражи;
одсад више нема свадбарине,
Марко за све свадбарину плати".
Све повика мало и велико:
,,Бог да живи Краљевића Марка,
који земљу од зла избавио,
који сатре земљи зулумћара;
проста м' била и душа и тело!"

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић укида свадбарину

# data[].attributes.attachment_link.description
Поранио Краљевићу Марко, поранио низ Косово равно. Кад је био на води Сервани, сукоби га Косовка девојка, божју помоћ назива јој Марко: „Божја помоћ, Косовко девојко!" Девојка се до земље поклања: „Здраво да си, делијо незнана! Ал' јој Марко поче беседити: „Драга сестро, Косовко девојко, лепа ти си, секо, млађа била!

# data[].attributes.headline
Марко пије уз Рамазан вино

# data[].attributes.subject
Марко пије уз Рамазан вино

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цар Сулејман јасак учинио:
Да с' не пије уз рамазан вино,
Да с' не носе зелене доламе,
Да с' не пашу сабље оковане,
Да с' не игра колом уз кадуне;
Марко игра колом уз кадуне,
Марко паше сабљу оковану,
Марко носи зелену доламу,
Марко пије уз рамазан вино,
Још нагони оџе и аџије,
Да и они с њиме пију вино
Иду Турци цару на парницу:
"Цар Сулејман, и отац и мајко!
"Нијеси ли јасак учинио,
"Да с' не пије уз рамазан вино,
"Да с' не носе зелене доламе,
"Да с' не пашу сабље оковане,
"Да с' не игра колом уз кадуне;
"Марко игра колом уз кадуне,
"Марко паше сабљу оковану,
"Марко носи зелену доламу,
"Марко пије уз рамазан вино;
"Па му просто, да сам пије вино,
"Већ нагони оџе и аџије,
"Да и они с њиме пију вино."
Кад је царе разумео речи,
Он пошиље два своја чауша:
"Отидите, два чауша млада,
"Пак кажите Краљевићу Марку
"Да га царе на диван зазива."
Отидоше два чауша млада.
Кад дођоше Краљевићу Марку,
Али Марко под шатором пије,
Пред њим купа од дванаест ока;
Беседе му два чауша млада:
"Да чујеш ли, Краљевићу Марко!
"Тебе царе на диван зазива,
"Да ти идеш цару на дивана. "
Расрди се Краљевићу Марко,
Пак довати ону купу с вином,
Па удара царева чауша,
Прште купа а прште и глава,
И проли се и крвца и вино.
Оде Марко цару на дивана,
Седе цару до десна колена,
Самур-калпак на очи намиче,
А буздован уза се привлачи,
Бритку сабљу на крило намиче;
Беседи му царе Сулејмане:
"Мој посинко, Краљевићу Марко!
"Та ја јесам јасак учинио,
"Да с' не пије уз рамазан вино,
"Да с' не носе зелене доламе,
"Да с' не пашу сабље оковане,
"Да с' не игра колом уз кадуне;
"Добри људи о злу говорише,
"На једнога Марка потворише,
"Да ти играш колом уз кадуне,
"Да ти пашеш сабљу оковану,
"Да ти носиш зелену доламу,
"Да ти пијеш уз рамазан вино,
"Још нагониш оџе и аџије,
"Да и они с тобом пију вино.
"За што калпак на очи намичеш?
"Што л' буздован уза се привлачиш?
"Што ли сабљу на крило намичеш?"
Ал' беседи Краљевићу Марко:
"Поочиме, султан Сулејмане!
"Ако пијем уз рамазан вино,
"Ако пијем, вера ми доноси;
"Ак' нагоним оџе и аџије,
"Не може ми та образ поднети,
"Да ја пијем, они да гледају,
"Нек не иду мени у меану;
"Ако л' носим зелену доламу,
"Млад сам јунак и доликује ми;
"Ако л' пашем сабљу оковану,
"Ја сам сабљу за благо купио;
"Ако играм колом уз кадуне,
"Ја се, царе, нисам оженио,
"И ти с', царе, био неожењен;
"Ако калпак на очи намичем,
"Чело гори с' царем се говори,
"Што буздован уза се привлачим,
"И што сабљу на крило намичем,
"Ја се бојим, да не буде кавге,
"Ако би се заметнула кавга,
"Тешко оном, тко ј' најближе Марка!"
Гледи царе на четири стране,
Не има ли тко ближе до Марка:
Ал' код Марка нигди никог нема,
Већ најближе царе Сулејмане;
Цар с' одмиче, Марко се примиче,
Док дотера цара до дувара;
Цар се маша руком у џепове,
Он извади стотину дуката,
Па и даје Краљевићу Марку:
"Иди, Марко те се напиј вина."

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко пије уз рамазан вино

# data[].attributes.attachment_link.description
Цар Сулејман јасак учинио: Да с' не пије уз рамазан вино, Да с' не носе зелене доламе, Да с' не пашу сабље оковане, Да с' не игра колом уз кадуне; Марко игра колом уз кадуне, Марко паше сабљу оковану, Марко носи зелену доламу, Марко пије уз рамазан вино, Још нагони оџе и аџије, Да и они с њиме пију вино Иду Турци цару на парницу: "Цар Сулејман, и отац и мајко!

# data[].attributes.headline
Марко Краљевић и Арапин

# data[].attributes.subject
Марко Краљевић и Арапин

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кулу гради црни Арапине,
Кулу гради од двадест тавана,
Украј сињег мора дебелога;
Кад је Арап кулу начинио,
Ударио стакла у пенџере,
Престрьо је свилом и кадифом,
Па је онда кули говорио:
"Што ћеш пуста у приморју, куло?
"Кад по тебе нитко шетат' нема:
"Мајке немам, а сестрице немам,
"А јоште се оженио нисам,
"Да по тебе љуба моја шеће;
"Ал' тако ме не родила мајка,
"Већ кобила, која бедевију,
"Запросићу у цара ђевојку;
"Јал' ће ми је царе поклонити,
"Јали ће ми на мејдан изићи."
То је Арап кули изрекао,
Па он одмах ситну књигу пише,
Те је шаље цару у Стамбола:
"Господине, царе од Стамбола!
"Код мора сам кулу начинио,
"По њојзи ми нитко шетат' нема,
"А јоште се оженио нисам;
"Поклони ми шћерцу за љубовцу;
"Ако л' ми је поклонити не ћеш,
"А ти хајде на мејдан јуначки."
Дође књига цару честитоме,
Када виђе, што му књига каже,
Стаде царе тражит" мејданџије,
Обећава благо небројено,
Ко погуби црног Арапина.
Мејданџије млоге одлазише,
Ал' Стамболу ни један не дође.
Нуто цару велике невоље!
Веће њему неста мејданџија,
Све погуби црни Арапине.
Ни ту није големе невоље,
Ал' с' опреми црни Арапине
Из приморја са бијеле куле:
Он с' обуче у рухо господско,
А припаса сабљу оковану,
Па опреми сиву бедевију:
Потеже јој седмере колане,
Заузда је уздом позлаћеном,
Па привеза чадор у теркију,
И са стране тешку топузину;
Кобили се на рамена баци,
Па упрти копље убојито,
Оде право бијелу Стамболу.
Кад је дош'о пред Стамболска врата,
Пред вратима копље ударио,
А за копље свез'о бедевију,
Пак разапе бијела чадора,
И на Стамбол он наметну намет:
Све на ноћцу по јалову овцу
И фуруну љеба бијелога,
Један чабар жежене ракије,
По два чабра црвенога вина,
И по једну лијепу ђевојку,
Те му служи црвенику вино,
А ноћи јој б'јело лице љуби,
Дневи даје у земљу Талију,
Те узима небројено благо.
Тако држа три месеца дана;
Ни ту није голема зулума;
Арап узја танку бедевију,
Наћера је кроз Стамбол бијели,
Дође право под цареве дворе,
Виче цара из грла бијела:
"Море царе! изводи ђевојку."
Па потеже тешку топузину,
Њоме лупа цареве дворове,
Сасу њему стакла у пенџере.
Кад се царе виђе на невољи,
Даде њему цуру на срамоту.
Сједе Арап свадбу утоварат':
"До петнаест бијелијех Дана,
"Док отидем у приморје равно,
"И сакупим киту и сватове."
Пак посједе танку бедевију,
И отиде у приморје равно,
Да он купи кићене сватове.
Кад то зачу царева ђевојка,
Цвили јадна, како љута гуја:
"Јаох мене до Бога милога!
"За кога сам лице одгајила!
"Да га љуби црни Арапине!"
У то доба и ноћ омркнула;
Сан уснила госпођа царица,
Ђе јој на сну чоек говорио:
"Има, госпо, у држави вашој
"Равно поље широко Косово,
"И град Прилип у пољу Косову
"У Прилипу Краљевићу Марко:
"Вале Марка, да је добар јунак;
"Пошљи књигу Марку Краљевићу,
"Посини га Богом истинијем,
"Обреци му благо небројено,
"Нек ти отме шћерцу од Арапа"
Кад у јутру јутро освануло
Она трчи цару господару,
Те казује, шта је у сну снила.
Кад је царе р'јечи разумијо,
Брже пише сићана фермана,
Те га шаље бијелу Прилипу,
На кољено Краљевићу Марку:
"Богом синко, Краљевићу Марко!
"Ходи мене бијелу Стамболу,
"Погуби ми црног Арапина,
"Да ми Арап не води ђевојку,
"Даћу тебе три товара блага."
Ферман оде Краљевићу Марку,
Када Марко сићан ферман прими,
И кад виђе, шта с' у њему пише,
Он говори царском татарину:
"Иди с Богом, царев татарине!
"Поздрави ми цара поочима:
"Ја не смијем на Арапа доћи;
"Арапин је јунак на мејдану;
"Кад ми узме са рамена главу,
"Што ће мене три товара блага"
Оде татар цару честитоме,
Те казује, шта је рек'о Марко.
Кад то чула царица госпођа,
Она гради другу ситну књигу,
Те је шаље Краљевићу Марку:
"Богом синко, Краљевићу Марко!
"Не дај мене шћерцу Арапину,
"Ево тебе пет товара блага."
Књигу прими Краљевићу Марко,
Када виђе, што се у њој пише,
Он говори царском татарину:
"Иди натраг, царев татарине!
"Иди кажи мојој поматери:
"Ја не смијем на Арапа доћи;
"Арапин је јунак на мејдану,
"Скинуће ми главу са рамена;
"А ја волим моју русу главу,
"Нег' све благо цара честитога."
Оде татар и каза царици,
Што је рек'о Краљевићу Марко.
Кад то зачу царева ђевојка,
Скочи млада на ноге лагане,
Пак довати перо и хартију,
У лице је пером ударила,
Од образа крви отворила,
Марку ситну књигу написала:
"богом брате, Краљевићу Марко!
"Братимим те Богом истинијем,
"И кумим те богом истинијем
"И вашијем светијем Јованом,
"Не дај мене црну Арапину,
"Ево тебе седам товар' блага,
"И ево ти седам бошчалука,
"Нит' су ткани, нити су предени,
"Ни у ситно брдо увођени,
"Већ од чиста злата саљевани
"И даћу ти од злата синију,
"На синији оплетена гуја,
"Повисоко главу издигнула,
"У зубима држи драги камен,
"Поред ког се види вечерати
"У по ноћи, као у по дана,
"И даћу ти сабљу оковану,
"На којој су три балчака златна
"И у њима три драга камена
"(Ваља сабља три царева града),
"Још ћу царев печат ударити,
"Да те везир погубит' не може
"Док честитог цара не запита."
Посла Марку књигу по татару;
Када Марку ситна канта дође,
Те он виђе, што му књига каже,
Онда стаде Марко говорити:
"Јаох мене, моја посестримо!
"Зло је доћи, а горе не поћи.
"Да с' не бојим цара и царице,
"Ја се бојим Бога и Јована;
"Баш ћу поћи, да не ћу ни доћи."
Он опреми натраг татарина,
Нит' му рече доћи, ни не доћи,
А он оде на танану кулу,
Те облачи на се одијело:
А на плећи ћурак од курјака,
А на главу капу од курјака;
Па припаса сабљу оковану,
Јоште узе копље убојито;
И он сиђе у подруме Шарцу,
Потеже му седмере колане;
Па наточи један мијсх вина,
Објеси га Шарцу с десне стране,
А с лијеве тешку топузину,
Да не крива ни тамо ни. амо,
Тад' се баци Шарцу на рамена,
Оде право бијелу Стамболу
Када дође бијелу Стамболу,
Он не иде цару ни везиру,
Веће иде у Новога хана,
У хану је конак учинио.
Кад је било испред тавне ноћи,
Он поведе Шарца на језеро,
Да га ладне напоји водице,
Ал' му Шарац воде пити не ће,
Већ погледа често око себе,
Ал' ето ти Туркиње ђевојке.
Покрила се зчађеном марамом,
Како дође на језеро млада,
Поклони се зелену језеру,
Пак језеру стаде бесједити
"Божја помоћ, зелено језеро!
"Божја помоћ, моја кућо вјечна!
"У тебе ћу вијек вјековати,
"Удаћу се за тебе, језеро,
"Волим за те, аего за Арапа."
Јави јој се Краљевићу Марко:
"Ој госпођо, Туркињо ђевојко!
"Што нагони тебе у језеро?
"За што л' ћеш се удат' за језеро?
"Каква ти је голема невоља?"
Проговара Туркиња ђевојка:
"Прођи ме се, гола дервишино!
"Што ме питаш, кад помоћ' не можеш?"
Све му каза од краја до конца,
Од шта млада бјежи у језеро:
"Најпослије казаше ми Марка
"У Прилипу граду бијеломе,
"И казаше, да је јунак Марко,
"Да би мог'о Арапа згубити;
"Ја сам њега Богом братимила,
"И кумила светијем Јованом,
"И даре му млоге обрицала;
"Но залуду! не шће доћи Марко,
"Не шће доћи, не дошао мајци!"
Ал' говори Краљевићу Марко:
"Не куни ме, моја посестримо!
"Ја сам главом Краљевићу Марко."
Кад то зачу лијепа ђевојка,
Објеси се Марку око врата:
"Богом брате, Краљевићу Марко!
"Не дај мене црну Арапину."
Рече њојзи Краљевићу Марко:
"Посестримо, Туркињо ђевојко!
"Док је мене и на мене главе,
"Не дам тебе црном Арапину;
"Немој другом казивати за ме,
"Веће кажи цару и царици,
"Нек ми штогођ за вечеру спреме,
"Ал' нека ми вина не омале,
"Нек ми пошљу у Новога хана;
"Кад Арапин са сватови дође,
"Нека њега л'јепо дочекају,
"И нек тебе даду Арапину,
"Да у двору не замеће кавге,
"А ја знадем, ђе ћу те отети,
"Ако Бог да и срећа јуначка."
Оде Марко у хана Новога,
А ђевојка у цареве дворе,
Па казује цару и царици,
Да је дош'о Краљевићу Марко;
Кад то зачу царе и царица,
Спремише му господску вечеру,
И спремише црвенога вина,
И послаше у Новога хана.
Сједе Марко пити рујно вино,
А Стамбол се стаде затворати;
Дођ' ханџија, да затвори врата,
Пита њега Краљевићу Марко:
"Што се тако рано затворате?"
Ханџија му право казиваше:
"Ој Бога ми, незнани јуначе!
"Арапин је шћерцу испросио
"На срамоту у цара нашега,
"Вечерас ће доћи по ђевојку;
"Од његова страха великога
"Ми се тако рано затворамо."
Не да Марко затворити врата,
Већ он стаде, да види Арапа
И његове кићене сватове.
Стаде јека бијела Стамбола,
Ал' ето ти црна Арапина
На кобили танкој бедевији,
И за њиме пет стотина свата,
Пет стотина црнијех Арапа:
Арап ђевер, стари сват Арапин,
А Арапин црни младожења;
Скаче пуста под њим бедевија,
Испод ногу камен излијеће,
Те разбија хане и дућане!
Кад су били испред Новог хана,
Онда Арап сам себе говори:
"Боже мили! чуда великога!
"Цијел Стамбол јесте позатворан
"Од мојега страха великога,
"Осим врата од Новога хана!
"Да л' у њему ниђе никог нема?
"Да л' је како лудо и манито,
"Које јоште за мој страх не знаде?"
Оде Арап пред цареве дворе,
И ту тавну ноћцу преноћише.
Кад у јутру јутро освануло,
Цар изведе Арапу ђевојку,
И опреми рухо ђевојачко:
Натовари дванаест товара.
Пође Арап кроз Стамбол бијели
Са ђевојком и са сватовима;
Кад су били испред Нова хана,
Опет ханска врата отворена;
Арап нагна танку бедевију,
Да погледа, тко има у хану;
Марко сједи насред Новог хана,
Те он пије црвенику вино,
Не пије га чим се вино пије,
Већ леђеном од дванаест ока,
Пола пије, пола Шарцу даје;
Шћаше Арап да заметне кавгу,
Али Шарац свезан на вратима,
Не даде му унутра уићи,
Већ кобилу бије по ребрима.
Арапин се у сватове врати,
Па одоше низ Стамбол-чаршију.
Тада уста Краљевићу Марко,
Он изврати ћурак од курјака,
И изврати капу од курјака;
Своме Шарцу потеже колане,
Па објеси мјешину са вином,
С друге стране тешку топузину,
Да не крива ни тамо ни амо;
Он узима копље убојито,
Пак се скаче Шарцу на рамена,
Ишћера га на Стамбол-чаршију.
Када стиже Арапске сватове,
Одмах стаде заметати кавгу
И прогонит' стражње мимо прве;
Кад доћера Шарца до ђевојке,
Он погуби кума и ђевера.
Глас допаде црном Арапину:
"Зла ти срећа, црни Арапине!
"Стиже јунак у твоје сватове;
"Коњ му није коњи каквино су,
"Веће шарен, како и говече;
"Нит' је јунак к'о што су јунаци:
"На њему је ћурак од курјака,
"На глави му капа од курјака,
"Нешто му се у зубима црни
"Као јагње од пола године;
"Како стиже, он заметну кавгу,
"И прогони стражње мимо прве,
"Погуби ти кума и ђевера."
Врати Арап сиву бедевију,
Па говори Краљевићу Марку:
"Зла ти срећа, незнани јуначе!
"Који те је ђаво навратио,
"Да ти дођеш у моје сватове,
"Да погубиш кума и ђевера?
"Или си луд и ништа не знадеш?
"Ил' си силан, пак си полудио?
"Или ти је живот омрзнуо?
"А тако ми моје вјере тврде!
"Потегнућу дизген бедевији,
"Седам ћу те пута прескочити,
"Седам отуд, а седам одовуд,
"Пак ћу онда тебе одсјећ главу."
Ал' говори Краљевићу Марко:
"Бре не лажи, црни Арапине!
"Ако Бог да и срећа јуначка,
"Ти до мене ни доскочит' не ћеш,
"А камо ли мене прескочити!"
Ал' да видиш црног Арапина!
Кад покупи дизган бедевији,
Пак је уд'ри оштром бакрачлијом,
Доиста га прескочити шћаше;
Ал' не даде Шарац од мејдана,
Већ се пропе он на ноге стражње,
И кобилу на предње дочека,
И мало је довати зубима,
Те јој уво десно одадрије,
Сва кобила у крви огрезну.
Да је коме стати, те виђети,
Кад удари јунак на јунака:
Црни Арап на Краљића Марка!
Нити може погубити Марка,
Нит' се даде Арап погубити;
Стоји звека бриткијех сабаља.
Ћераше се четири сахата;
Када виђе црни Арапине,
Да ће њега освојити Марко,
Он окрену танку бедевију,
Па побјеже кроз Стамбол-чаршију.
За њиме се натурио Марко;
Ал' је брза пуста бедевија,
Брза му је, као горска вила,
И тијаше да утече Шарцу;
Паде Марку на ум топузина,
Пак заљуља покрај себе њоме,
Стиж' Арапа међу плећи живе,
Арап паде, а Марко допаде,
Одсијече од Арапа главу,
И увати танку бедевију;
Он се врати кроз Стамбол-чаршију,
Ал' од свата нигђе никог нема,
Сама стоји лијепа ђевојка,
И око ње дванаест товара
Лијепога руха ђевојачког.
Врати Марко лијепу ђевојку,
Одведе је у цареве дворе,
Па говори цару честитоме:
"Ето , царе, лијепе ђевојке,
"А ето ти од Арапа главе,
"А ето ти дванаест товара
"Што с' спремио руха уз ђевојку."
Па он врати својега Шарина,
Оде право бијелу Прилипу.
Кад у јутру јутро освануло,
Спрема царе седам товар' блага,
А ђевојка седам бошчалука,
Нит' су ткани, нити су предени,
Ни у ситно брдо увођени,
Већ од чиста злата саљевани;
Послаше му од злата синију,
На синији исплетена гуја,
Повисока главу издигнула,
У зубима држи драги камен,
Код кога се види вечерати
У по ноћи, као у по дана;
Послаше му сабљу оковану,
На којој су три балчака златна,
И у њима три драга камена,
И међ' њима царев печат стоји,
Да га везир погубит' не може,
Док честитог цара не запита;
Све послаше Краљевићу Марку:
"Ето, Марко, блага неколико;
"Ако л' тебе понестане блага,
"Опет дођи поочиму твоме."

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић и Арапин

# data[].attributes.attachment_link.description
Кулу гради црни Арапине, Кулу гради од двадест тавана, Украј сињег мора дебелога; Кад је Арап кулу начинио, Ударио стакла у пенџере, Престрьо је свилом и кадифом, Па је онда кули говорио: "Што ћеш пуста у приморју, куло?

# data[].attributes.headline
Смрт Марка Краљевића

# data[].attributes.subject
Смрт Марка Краљевића

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Смрт Марка Краљевића

0001 Вук завија у зелену лугу,
0002 Вран заграја у јелове гране,
0003 По авазу па се састанули,
0004 Но беседи гавран тица црна:
0005 "А ти вуче, од горе ајдуче!
0006 "Нијеси ли штогођ задобио,
0007 "Да се гладни меса напитамо? "
0008 А вук врану тиом беседио:
0009 "А Бога ми, вране, мој јаране!
0010 "Ја нијесам ништа задобио,
0011 "Нисам ниђе меса учинио;
0012 "Него, вране, мој стари јаране!
0013 "Ајде лети кроз јелове гране
0014 "И ти њуши кроз лужине крвцу,
0015 "А ја одох зеленијем лугом
0016 "Неће ли нам срећа донијети
0017 "Да ми каква чквара учинимо,
0018 "И гладни се меса напитамо. "
0019 Вран полеће кроз јелове гране,
0020 А вук пође лугом зеленијем,
0021 Граје вране, вије мрки вуче,
0022 Док вук крвцу по травици нађе,
0023 Па дозива врана тицу црну:
0024 "А ти вране, мој стари јаране!
0025 "Ев' овуда по травици крвца,
0026 "Не могу је знати ни познати. "
0027 А вран вуку тиом беседио:
0028 "А ти вуче, по гори ајдуче!
0029 "Ласно ти је крвцу познавати:
0030 "Ак' удара ђетељином травом,
0031 "То је вуче, од љељена крвца;
0032 "Ак' удара јечмом и сијеном,
0033 "То је, вуче, од парипа крвца;
0034 "Ак' удара вином и дуваном,
0035 "То је, вуче, од јунака крвца. "
0036 А кад чуо мрка звјерка вуче,
0037 Узе црну познавати крвцу:
0038 Не мирише ђетељином травом,
0039 Ни мирише јечмом ни сијеном.
0040 Но мирише вином и дуваном,
0041 Па кажује црној тици врану:
0042 "Тицо вране, мој стари јаране
0043 "А ово је од јунака крвца;
0044 "Него лети од јелове гране,
0045 "А ја одох за јунаком трагом. "
0046 Вран полеће гором кроз планину,
0047 Док обњуши рањена јунака
0048 У великој каменој пећини,
0049 Па улеће у пећину вране,
0050 А ту нађе рањена јунака,
0051 Па га поче заштипиват' вране
0052 Са дно ноге таман до врх главе
0053 Да му пије двије очи црне,
0054 А рањен му јунак проговара:
0055 "Од' отоле, тицо злослутницо!
0056 "Богом ти се кунем праведнијем:
0057 "Ако т' удрим по очима руком
0058 "Обје ће ти скочит' на пећину,
0059 "Доста ми је и мојијех рана. "
0060 А кад чуо црна тица вране,
0061 Па излеће пред пећину студну,
0062 Па заграја што га грло дава:
0063 "Ђе си вуче, мој стари хајдуче?
0064 "Ево ође коња и јунака,
0065 "Јунака су ране притиснуле
0066 "Него ходи да једемо меса. "
0067 У то доба пред пећину вуче
0068 И ту коња и јунака нађе,
0069 Јадан рањен по пећини јечи,
0070 А поче га заштипиват' вуче
0071 Са дно нога таман до врх главе,
0072 А рањен му јунак проговара:
0073 "Ајд' отоле, горанине вуче!
0074 "Кунем ти се Богом јединијем,
0075 "Ако узмем сабљу оковану
0076 "Пресјећу те на пећину жива:
0077 "Доста ми је и мојијех рана. "
0078 А кад јаде разумио вуче,
0079 Он иједак пред пећину пође,
0080 Тадар рањен јунак бесједио:
0081 "Богом брате, црна тицо вране!
0082 "Би ли добро мене послушао,
0083 "Ради здравља и твојијех крила
0084 "Да понесеш једну књигу малу
0085 "У Косово пребијелој цркви,
0086 "Да је предаш калуђеру Саву,
0087 "Добро ћу те напитати меса? "
0088 Вран бијаше, за Бога хајаше,
0089 Па с јунаком ријеч бесједио:
0090 "Хоћу богме, рањена делијо,
0091 "Но су моја ослабила крила,
0092 "Е сам богме добро огладнио,
0093 "Но ми ну дај ситу јести меса,
0094 "Па ћу твоју књигу однијети;
0095 "Јунаци се у невољу глају. "
0096 А кад чула рањена делија,
0097 На бојно се копље послонио,
0098 А бисаге своје доватио,
0099 Даде врану ситу јести меса,
0100 А довати дивит и хартију,
0101 Ситну књигу по кољену пише,
0102 Одасла је пољу Косовоме
0103 А на руке калуђеру Саву:
0104 "Игумане, ја те Богом кумим!
0105 "Да си брже у Голеш планину
0106 "У студену камену пећину
0107 "Нет' ли мене застанути жива,
0108 "И донеси самртно причешће,
0109 "И да моје гроховање кажем. "
0110 Сави књигу, па је даде врану:
0111 "Хајде с Богом, моја тицо црна!
0112 "А кад сјутра у Косово дођеш,
0113 "Ту ће бити многа Србадија
0114 "Код бијеле у Косово цркве,
0115 "Виђеће те Срби и војводе,
0116 "Запињаће стреле за тетиве,
0117 "Стријељаће тебе под облаке,
0118 "А ти бјежи у облаке, вране,
0119 "А све гледај пред бијелу цркву,
0120 "Док изађе из олтара Саво,
0121 "Спучи крила док долетиш, вране,
0122 "Баци књигу игуману Саву,
0123 "Па ти бјежи опет у планину
0124 "Док прелетиш све Косово равно. "
0125 Вран довати књигу под криоце,
0126 Па полеће сентом и свијетом,
0127 Док дољеће у косово цркви,
0128 Па заграја изнад биле цркве,
0129 Но га зачу многа Србадија,
0130 Па међу се ријеч бесидили:
0131 "Поглај врана, отпала му крила!
0132 "Какве носи у Косово гласе! "
0133 Па запеше стрелу за тетиву,
0134 Стријељају у облаке врана,
0135 Вран се вије изнад Косовога,
0136 А све гледа пред бијелу цркву,
0137 Док изађе калуђере Саво,
0138 Кад га виђе црна тица вране,
0139 Спучи своја око себе крила,
0140 Ево ти га пред бијелу цркву,
0141 Саву књигу на рамена баци,
0142 Он побјеже преко Косовога.
0143 Кад калуђер књигу проучио,
0144 Грозне сузе низ образе пушта,
0145 Сву је књигу сузам поквасио;
0146 Питају га Срби од Косова:
0147 "Духовниче, калуђере Саво!
0148 "Окле књига жалостива дође?
0149 "Она ватром изгорјела живом!
0150 "Зар је књига тебе од мејдана? "
0151 Тада Саво ријеч проговара:
0152 "Прођ'те ме се, моја браћо драга!
0153 "Књига нам ја свијем жалостива:
0154 "Није наша књига од мејдана,
0155 "Но ми књига од Краљића дође
0156 "Из Голеша зелене планине,
0157 "Од јаднога Краљевића Марка,
0158 "Ево нам је, браћо, погинуо,
0159 "Но нас моли и Богом нас куми,
0160 "Да идемо да га приватимо,
0161 "Да његово т'јело укопамо:
0162 "Куку нама, моја браћо драга,
0163 "За јаднијем Краљевићем Марком
0164 "Што нам царство од Турака брани,
0165 "Ево има стотину година
0166 "Од како је Лазар погинуо
0167 "И остали Срби сваколики
0168 "А брани га Марко на срамоту,
0169 "Сад нам неста Марка и Шарина
0170 "Свој Крајини очи извадише,
0171 "А Србији крила саломише! "
0172 Па отоле на ноге скочише,
0173 И отиде дванаест Србова,
0174 А пред њима Саво калуђере,
0175 И понесе вина причеснога,
0176 Па одоше преко Косовога,
0177 Док дођоше у Голеш планину.
0178 Траже Марка три бијела данка,
0179 Док нађоше у пећину Марка,
0180 Дозивље га игумане Саво:
0181 "Јадан синко, сабљо Краљић-Марко!
0182 "Ђе погибе, куку твојој мајци? "
0183 А Марко му смртан бесидио:
0184 "Прођи ме се, Саво дуовниче!
0185 "Ниђе бијах, а ниђе погибох;
0186 "Но ну дај ми вина причеснога,
0187 "Е хоћу ти саде умријети,
0188 "И опрости моје греховање,
0189 "Ви војводе, моја браћо драга!
0190 "Чувајте се добро од Турака. "
0191 Па га Саво причестио вином.
0192 Кад се Краљић причестио Марко,
0193 Цигле своје рече три ријечи:
0194 "Носите ме у Косово цркви,
0195 "И опрости моје греховање,
0196 "Узми Шарца, калуђере Саво,
0197 "Спомен души Краљевића Марка. "
0198 То изрече и умрије Марко,
0199 Уби њега са града ђевојка.
0200 Ту војводе лице нагрдише,
0201 А калуђер сву очупа браду,
0202 Па на Шарца положише Марка,
0203 Однијеше у Косово цркви,
0204 Те Краљића погребоше Марка,
0205 Баш за олтар од бијеле цркве,
0206 Опоја му гроба и мрамора,
0207 И Краљићу прекадише дивно.
0208 Теке јадна намирише Марка,
0209 Докле трипут зарзао Шарац,
0210 И он црче за Краљићем Марком,
0211 И напоље закопаше Шарца,
0212 Побише му мрамора камена
0213 Ка' његову господару Марку,
0214 По том Турци притискоше царство.
0215 Ил' је било или није било,
0216 Људи веле да је од истине.
0217 А сад, мили, помози нам, Боже.
0218 ??
0220 ??
0222 ??
0224 ??

Српске народне пјесме 1 - 9, скупио их Вук Стеф. Караџић, државно издање. Пјесме јуначке најстарије и средњијех времена, књига шеста, Београд, 1899.

# data[].attributes.attachment_link.title
Смрт Марка Краљевића

# data[].attributes.attachment_link.description
Смрт Марка Краљевића 0001 Вук завија у зелену лугу, 0002 Вран заграја у јелове гране, 0003 По авазу па се састанули, 0004 Но беседи гавран тица црна: 0005 "А ти вуче, од горе ајдуче! 0006 "Нијеси ли штогођ задобио, 0007 "Да се гладни меса напитамо?

# data[].attributes.headline
Марко Краљевић и 12 Арапа

# data[].attributes.subject
Марко Краљевић и 12 Арапа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Шатор пење Краљевићу Марко
на арапској покрајини љутој,
под шатором седе пити вино.
Јоште Марко чаше не попио,
ал' допаде робиња девојка
под шатора Краљевића Марка.
Стаде Марка богом братимити:
„Богом брате, Краљевићу Марко,
вишњим богом и светим Јованом!
Опрости ме данас од Арапа!
У троје сам допадала руке,
ево данас, брате, у четврте,
међ' дванаест браће Арапчади;
не држе ме ко се држи робље
већ ме бију троструком канцијом"
А Марко је прихвати за руку,
посади је до десна колена,
огрте је коластом аздијом,
а у руке даде чашу вина:
„На, девојко, те се напиј вина,
данас те је огрејало сунце,
кад си дошла к мене под шатора".
Тек девојка чашу прихватила,
и приниче да с' напије вина,
ал' допаде дванаест арапа,
на дванаест ата арапскије.
Сташе Марка називати курвом:
„Курво једна, Краљевићу Марко!
Ти ли поста други цар на земљи,
да отимљеш робље од Арапа?"
А смеје се Краљевићу Марко:
„Ид'т' одатле, децо Арапчади,
да ја о вас не огрешим душе!"
Ал' срдити дванаест Арапа,
свих дванаест сабље потргоше,
те над Марком шатор оборише;
на шатору исекли конопце,
паде шатор на сокола Марка
и на његов крсташ алај-барјак
и на Шарца, коња великога.
Када виде Краљевићу Марко
оборена свилена шатора,
плану Марко као ватра жива,
пак он скочи на ноге лагане,
дохвати се Шарца великога,
за се баци богом посестриму;
три пута је опаса појасом,
а четвртом од сабље кајасом;
пак потеже сабљу оковану,
те потера дванаест Арапа;
не сече их по грлу бијелу,
већ их сече по свилену пасу;
од једнога двојица падају,
од дванаест Марко начинио,
од дванаест двадест и четири.
Пак се ману преко поља равна
кано звезда преко ведра неба,
оде право ка Прилипу граду,
ка својему двору бијеломе,
пак дозивље Јевросиму мајку:
„Јевросима, моја стара мајко,
моја мајко, моја слатка рано,
ево мати, богом посестриме,
хран' је, мајко, мене каконо си,
удоми је кано чедо своје,
да би', мајко, стекли пријатеље".
Хранила је Јевросима стара,
хранила је и удомила је
у Рудника, града бијелога,
у велику кућу Диздарића,
међу милих девет братенаца.
Отуд Марко стече пријатеље;
одлазио често посестрими
као својој сестрици рођеној,
и често се вина напијао.

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић и 12 Арапа

# data[].attributes.attachment_link.description
Шатор пење Краљевићу Марко на арапској покрајини љутој, под шатором седе пити вино. Јоште Марко чаше не попио, ал' допаде робиња девојка под шатора Краљевића Марка. Стаде Марка богом братимити: „Богом брате, Краљевићу Марко, вишњим богом и светим Јованом! Опрости ме данас од Арапа!

# data[].attributes.headline
Марко Краљевић и орао

# data[].attributes.subject
Марко Краљевић и орао

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Лежи Марко крај друма царева,
покрио се зеленом доламом,
по образу срмајли-марамом,
чело главе копље ударио,
за копље је Шарац коњиц свезан,
на копљу је сура тица орле,
шири крила, Марку чини хлада,
а у кљуну носи воде хладне,
те запаја рањена јунака.
Ал' беседи из горице вила:
„О, бога ти, сура тицо орле,
што је теби добра учинио,
учинио Краљевићу Марко,
шириш крила те му чиниш хлада,
и у кљуну носиш воде хладне
те запајаш рањена јунака?"
Ал' беседи сура тица орле:
„Мучи вило, муком се замукла!
Како м' није добра учинио,
учинио Краљевићу Марко?
Можеш знати и паметовати
кад изгибе војска на Косову
И обадва цара погинуше,
цар Мурате и кнеже Лазаре,
паде крвца коњу до стрмашца
и јунаку до свил'на појаса,
по њој плове коњи и јунаци,
коњ до коња, јунак до јунака?
А ми тице долетисмо гладне,
долетисмо и гладне и жедне,
људскога се нахранисмо меса
и крви се људске напојисмо,
а моја се крила заквасише;
плану сунце из неба ведрога,
те се моја крила окореше,
ја не могох с крил'ма полетити,
а моје је друштво одлетило,
ја остадох насред поља равна,
те ме газе коњи и јунаци.
Бог донесе Краљевића Марка,
узе мене из крви јуначке,
однесе ме у гору зелену,
па ме метну на јелову грану.
Из небеса ситан дажд удари,
те се моја крила поопраше,
и ја могох с крил'ма полетити.
полетити по гори зеленој,
састадох се с мојом дружбиницом.
Друго ми је добро учинио,
учинио Краљевићу Марко:
можеш знати и паметовати,
кад изгоре варош на Косову
и изгоре кула Аџагина?
Онде били моји орлушићи,
па их скупи Краљевићу Марко,
он их скупи у свил'на недарца,
однесе их двору бијеломе,
па их храни читав месец дана,
читав месец и недељу више,
па их пусти у гору зелену,
састадох се с моји орлушићи;
то је мени учинио Марко".
Спомиње се Краљевићу Марко
као добар данак у години.

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић и орао

# data[].attributes.attachment_link.description
Лежи Марко крај друма царева, покрио се зеленом доламом, по образу срмајли-марамом, чело главе копље ударио, за копље је Шарац коњиц свезан, на копљу је сура тица орле, шири крила, Марку чини хлада, а у кљуну носи воде хладне, те запаја рањена јунака.

# data[].attributes.headline
Марко Краљевић и вила

# data[].attributes.subject
Марко Краљевић и вила

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Марко Краљевић и вила

Појездише до два побратима
преко красна Мироча планине;
Та једно је Краљевићу Марко,
А друго је војвода Милошу;
Напоредо језде добре коње,
Напоредо носе копља бојна,
Један другом бело лице љуби,
Од милоште до два побратима;
Паке Марко на Шарцу задрема,
Пак беседи побратиму своме:
"А мој брате, војвода Милошу,
Тешко ме је санак обрвао,
Певај, брате, те ме разговарај!"
Ал' беседи војвода Милошу:
"А мој брате, Краљевићу Марко,
Ја бих тебе, брате попевао,
Ал' сам синоћ много пио вино
У планини с вилом Равијојлом,
Пак је мене запретила Вила,
Ако мене чује да попевам,
Хоће мене она устрелити
И у грло и у срце живо."
Ал' беседи Краљевићу Марко:
"Певај, брате, ти се не бој виле
Док је мене Краљевића Марка,
И мојега видовита Шарца,
И мојега шестопера златна!"
Онда Милош поче да попева,
А красну је песму започео
Од свих наших бољих и старијих,
Како ј'који држо краљевину
По честитој по Маћедонији,
Како себе има задужбину;
А Марку је песма омилила,
Наслони се седлу на облучје.
Марко спава, Милош попијева.
Зачула га вила Равијојла,
Па Милошу поче да отпева;
Милош пева, вила му отпева;
Лепше грло у Милоша царско,
Јесте лепше него је у виле.
Расрди се вила Равијојла,
Пак одскочи у Мироч планину,
Запе лука и две беле стреле,
Једна удри у грло Милоша,
Друга удри у срце јуначко.
Рече Милош: "Јао моја мајко!
Јао Марко, Богом побратиме!
Јао брате, вила ме устрели!
А нисам ли тебе беседио
Да не певам кроз Мироч планину?"
А Марко се трже иза санка,
Па одскочи с коња шаренога,
Добро Шарцу колане потеже,
Шарца коња и грли и љуби:
"Јао Шаро, моје десно крило,
Достигни ми вилу Равијојлу!
Чистим ћу те сребром потковати,
Чистим сребром и жеженим златом;
Покрићу те свилом до колена,
Од колена ките до копита;
Гриву ћу ти измешати златом,
А поткитит' ситнијем бисером;
Ако ли ми не достигнеш виле,
Оба ћу ти ока извадити,
Све четири ноге подломити,
Па ћу т' овде тако оставити,
Те се туци од јеле до јеле,
К'о ја, Марко, без мог побратима."
Дохвати се Шарцу на рамена,
Пак потрча кроз Мироч планину.
Вила лети по врху планине,
Шарац језди по среди планине:
Нигде виле чути ни видети.
Кад је Шарац сагледао вилу,
По с три копља у висину скаче,
По с четити добре у напредак:
Брзо Шарац достигао вилу.
Кад се вила виде у невољи,
Прну, јадна, небу под облаке,
Потеже се буздованом Марко
Пустимице, добро нештедице,
Белу вилу међ' плећи удари,
Обори је на земљицу чарну,
Пак је стаде бити буздованом,
Преврће је с десне на лијеву,
Пак је бије шестопером златним:
"Зашто, вило, да те Бог убије!
Зашт' устрели побратима мога?
Дај ти биље ономе јунаку,
Јер се нећеш наносити главе."
Ста га вила Богом братимити:
"Богом брате, Краљевићу Марко,
Вишњим Богом и Светим Јованом!
Дај ме пуштај у планину живу,
Да наберем по Мирочу биља,
Да загасим ране на јунаку."
Ал' је Марко милостив на Бога,
А жалостив на срцу јуначком:
Пусти вилу у планину живу;
Биље бере по Мирочу вила,
Биље бере, често се одзива:
"Сад ћу доћи, Богом побратиме!"
Набра вила по Мирочу биља,
И загаси ране на јунаку:
Лепше грло у Милоша царско,
Јесте лепше него што је било,
А здравије срце у јунаку,
Баш здравије него што је било.
Оде вила у Мироч планину,
Оде Марко с побратимом својим,
Отидоше поречкој крајини,
И Тимок су воду пребродили
На Брегову селу великоме,
Па одоше крајини Видинској.
Али вила међ' вилама каже:
"О чујете, виле другарице!
Не стрељајте по гори јунака
Док је гласа Краљевића Марка
И његова видовита Шарца
И његова шестопера златна!
Што сам, јадна, од њег' претрпила,
И једва сам и жива остала!"

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Краљевић и вила

# data[].attributes.attachment_link.description
Марко Краљевић и вила Појездише до два побратима преко красна Мироча планине; Та једно је Краљевићу Марко, А друго је војвода Милошу; Напоредо језде добре коње, Напоредо носе копља бојна, Један другом бело лице љуби, Од милоште до два побратима; Паке Марко на Шарцу задрема, Пак беседи побратиму своме: "А мој брате, војвода Милошу, Тешко ме је санак обрвао, Певај, брате, те ме разговарај!"

# data[].attributes.attachment_link.title
Marko Kraljević - režija Vasilije Nikitović

# data[].attributes.headline
Женидба краља Вукашина

# data[].attributes.subject
Женидба краља Вукашина

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Књигу пише жура Вукашине
у бијелу Скадру на Бојани,
те је шаље на Херцеговину
бијеломе граду Пирлитору,
Пирлитору према Дурмитору,5
Видосави, љуби Момчиловој;
тајно пише, а тајно јој шаље,
у књизи јој овако бесједи:
„Видосава, Момчилова љубо,
шта ћеш у том леду и снијегу?10
Кад погледаш с града изнад себе,
ништа немаш лијепо виђети,
већ бијело брдо Дурмитора,
окићено ледом и снијегом
усред љета као усред зиме;15
кад погледаш стрмо испод града,
мутна тече Тара валовита,
она ваља дрвље и камење,
на њој нема брода ни ћуприје,
а око ње борје и мраморје;20
већ ти отруј војводу Момчила,
ил' га отруј, или ми га издај,
ходи к мени у приморје равно,
бијеломе Скадру на Бојану,
узећу те за вјерну љубовцу,25
па ћеш бити госпођа краљица,
прести свилу на златно вретено,
свилу прести, на свили сједити,
а носити диву и кадиву
и још оно све жежено злато.30
А какав је Скадар на Бојани!
Кад погледаш брду изнад града,
све порасле смокве и маслине
и још они грозни виногради;
кад погледаш стрмо испод града,35
ал' узрасла шеница бјелица,
а око ње зелена ливада,
кроз њу тече зелена Бојана,
по њој плива риба свакојака:
кад гођ хоћеш, да је тазе једеш".40
Дође књига љуби Момчиловој,
књигу гледа љуба Момчилова,
ону гледа, другу ситну пише:
,,Господине, краљу Вукашине,
није ласно издати Момчила,45
ни издати, нити отровати:
у Момчила сестра Јевросима,
готови му то господско јело,
прије њега јело огледује;
у Момчила девет миле браће 50
и дванаест првобратучеда,
они њему рујно вино служе,
прије њега сваку чашу лију;
Момчил' има коња Јабучила,
Јабучила, коња крилатога:55
куд гођ хоће, прелећети може;
у Момчила сабља са очима;
не боји се никога до бога.
Већ ме чу ли, краљу Вукашине!
Ти подигни млогу силну војску,60
изведи је на Језера равна,
пак засједни у гори зеленој.
У Момчила чудан наук има:
свако јутро у свету неђељу
рано рани у лов на Језера,65
с собом води девет миле браће
и дванаест првобратучеда
и четр'ест од града левера.
Када буде уочи неђеље,
ја ћу спалит крила Јабучилу,70
бритку ћу му сабљу затопити,
затопити оном сланом крвљу,
да се не да извадит из кора.
Тако ћеш ти погубит Момчила".
Када краљу така књига дође,75
те он виђе, што му књига каже,
то је њему врло мило било,
па он диже млогу силну војску,
оде с војском на Херцеговину,
изведе је на Језера равна,80
пак засједе у гори зеленој.
Кад је било уочи неђеље,
Момчил' оде у своју ложницу,
па он леже у меке душеке.
Мало прође, и љуба му дође,85
али неће у меке душеке,
већ му рони сузе више главе;
а њу пита војвода Момчило:
„Видосава, моја вјерна љубо,
кака ти је голема невоља 90
те ми рониш сузе више главе?"
Ал' говори млада Видосава:
„Господару, Момчило војвода,
мени није никаке невоље,
већ сам чула једно чудно чудо - 95
чула јесам, ал' нисам виђела -
да ти имаш коња Јабучила,
Јабучила, коња крилатога;
ја не виђех твоме коњу крила,
те не могу млада вјеровати,100
већ се бојим хоћеш погинути".
Мудар бјеше војвода Момчило,
мудар бјеше, ал' се преварио,
својој њуби тако бесједио:
„Видосава, вјерна моја љубо,105
за то ћу те ласно утјешити,
ти ћеш ласно виђет чилу крила:
када први залјевају п'јевци,
ти отиди у нове ахаре:
тад ће чиле попуштити крила,110
тад му можеш крила сагледати".
Пак он леже санак боравити.
Момчил' спава, љуба му не спава,
веће слуша млада у душеку
кад ће први п'јевци запјевати; 115
а кад први п'јевци запјеваше,
скочи млада из мека душека,
запалила фењер и свијећу,
па узима лоја и катрана,
оде право у нове ахаре.120
Ал' истина, што Момчило каже,
Јабучило крила попуштио,
попуштио крила до копита.
Тада она крила намазала,
намаза их лојем и катраном,125
па свијећом крила запалила,
те сапали крила Јабучилу;
што не могла ватром сагорети,
то под колан притегнула тврдо.
Онда млада оде у ризницу,130
доватила сабљу Момчилову,
те је сланом затопила крвљу;
пак се врну у меке душеке.
Кад ујутру зора заб'јелила,
поранио војвода Момчило,135
па говори љуби Видосави:
„Видосава, моја вјерна љубо,
ја сам ноћас чудан сан уснио:
ђе се пови један прамен магле
од проклете земље Васојеве,140
пак се сави око Дурмитора;
ја ударих кроз тај прамен магле
са мојијех девет миле браће
и с дванаест првобратучеда
и четр'ест од града левера;145
у магли се, љубо, растадосмо,
растадосмо, пак се не састасмо;
нека бог зна, добра бити неће".
Вели њему љуба Видосава:
„Не бој ми се, мили господару!150
Добар јунак добар сан уснио;
сан је лажа, а бог је истина."
Опреми се војвода Момчило,
па он сиђе низ бијелу кулу;
дочека га девет миле браће 155
и дванаест првобратучеда
и четр'ест од града левера,
а љуба му изведе чилаша;
добријех се коња доватише,
отидоше у лов на Језера.160
Кад су били надомак Језера,
оптече их она силна војска.
Кад Момчило опазио војску,
он потеже сабљу од бедрице,
ал' се пуста не да извадити,165
као да је за коре прирасла.
Онда рече војвода Момчило:
„Чујете ли, моја браћо драга!
Издаде ме куја Видосава,
но дајте ми сабљу понајбољу".170
Хитро су га браћа послушала,
дадоше му сабљу понајбољу,
па је Момчил' браћи бесједио:
„Чујете ли, моја браћо драга!
Ви удрите војсци по крајима,175
ја ћ' ударит војсци по сриједи".
Мили боже, чуда великога!
Да је коме погледати било
како с'јече војвода Момчило,
како крчи друма низ планину!180
Више тлачи коњиц Јабучило
нег' што Момчил' бритком сабљом с'јече;
ал' га лоша срећа сусретнула:
кад изиђе према Пирлитору,
сусрете га девет враних коња,185
а на њима брата ни једнога!
То кад виђе војвода Момчило,
у јунаку срце препукнуло
од жалости за браћом рођеном,
бијеле му малаксаше руке,190
те не може више да сијече,
већ удара коња Јабучила,
удара га чизмом и мамузом,
да полети граду Пирлитору,
ал' му коњиц полећет не може.195
Куне њега војвода Момчило:
„Јабучило, изјели те вуци!
Из шале смо одавде лећели,
без невоље, тек од обијести,
а данас ми полећети нећеш!"200
Ал' му коњиц њиском одговара:
„Господару, војвода Момчило,
нит' ме куни, нити ме нагони,
данас теби полећет не могу;
бог убио твоју Видосаву!205
Она ми је сапалила крила;
што не могла ватром сагорети,
то под колан притегнула тврдо;
веће бјежи куда теби драго".
Кад то зачу војвода Момчило,210
проли сузе низ јуначко лице,
па одскочи од коња чилаша;
трипут скочи, до града доскочи;
али граду врата затворена,
затворена и замандаљена!215
Кад се Момчил' виђе на невољи,
он дозивље сестру Јевросиму:
„Јевросима, моја мила сејо,
пушти мени једну крпу платна,
не бих ли ти у град утекао".220
Сеја брату кроз плач одговара:
„А мој брате, војвода Момчило,
како ћу ти пуштит крпу платна,
кад је мени снаха Видосава,
моја снаха, твоја невјерница,225
савезала косе за диреке?"
Ал' је сестра срца жалостива,
жао јој је брата рођенога,
она цикну како љута гуја,
ману главом и осталом снагом,230
из главе је косе ишчупала,
оставила косе на диреку,
па довати једну крпу платна,
претури је граду низ бедене.
Момчил' вати ону крпу платна,235
па се пење граду уз бедене;
готов бјеше у град ускочити,
ал' долеће љуба невјерница,
оштру сабљу носи у рукама,
прес'јече му платно више руку.240
Момчил' паде граду низ бедене,
краљеве га дочекаше слуге
на мачеве и на копља бојна,
на наџаке и на буздоване;
а допаде краљу Вукашине,245
удари га оним бојним копљем,
удари га посред срца жива.
Ал' говори војвода Момчило:
„Аманет ти, Вукашине краљу:
ти не узми моју Видосаву,250
Видосаву, моју невјерницу,
јер ћ' и твоју изгубити главу:
данас мене у тебе издала,
а сјутра ће тебе у другога;
већ ти узми моју милу сеју,255
сеју моју милу, Јевросиму,
она ће ти свагда вјерна бити,
родиће ти, кô и ја, јунака".
То говори војвода Момчило,
то говори, а с душом се бори;260
то изусти, лаку душу пусти.
Кад погибе Момчило војвода,
а граду се отворише врата,
пак изиђе куја Видосава
те дочека краља Вукашина,265
одведе га на бијелу кулу,
посади га у столове златне,
угости га вином и ракијом
и господском сваком ђаконијом;
па отиде у ризницу млада,270
изнесе му рухо Момчилово,
Момчилово рухо и оружје.
Ал' да видиш чуда великога:
што Момчилу било до кољена,
Вукашину по земљи се вуче;275
што Момчилу таман калпак био,
Вукашину на рамена пада;
што Момчилу таман чизма била,
ту Вукашин обје ноге меће;
што Момчилу златан прстен био,280
ту Вукашин три прста завлачи;
што Момчилу таман сабља била,
Вукашину с' аршин земљом вуче;
што Момчилу таман џеба била,
краљ се под њом ни дигнут не може!285
Тад говори крале Вукашине:
„Авај мени до бога милога!
Нуто курве младе Видосаве!
Кад издаде оваког јунака,
кога данас у свијету нема,290
то ли мене сјутра издат неће!"
Па повикну своје вјерне слуге,
уватише кују Видосаву,
свезаше је коњма за репове,
одбише их испод Пирлитора,295
те је коњи живу растргоше.
Краљ похара дворе Момчилове,
па он узе сестру Момчилову,
по имену дилбер-Јевросиму,
одведе је Скадру на Бојану,300
и вјенча је себи за љубовцу.
С њом лијепи пород изродио,
породио Марка и Андрију,
а Марко се тури на ујака,
на ујака, војводу Момчила.305

# data[].attributes.attachment_link.title
Женидба краља Вукашина - Викизворник

# data[].attributes.attachment_link.description
Књигу пише жура Вукашине у бијелу Скадру на Бојани, те је шаље на Херцеговину бијеломе граду Пирлитору, Пирлитору према Дурмитору,5 Видосави, љуби Момчиловој; тајно пише, а тајно јој шаље, у књизи јој овако бесједи: „Видосава, Момчилова љубо, шта ћеш у том леду и снијегу?10 Кад погледаш с града изнад себе,

# data[].attributes.attachment_link.title
Детаљи пројекта