# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
на всі двісті

# data[].attributes.attachment_link.title
Кличний відмінок: усі правила, винятки і тести [Типове завдання НМТ]

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Шановний Ігоре чи Ігорю? - експрес-урок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Відеорепетитор української мови

# data[].attributes.attachment_link.title
Кличний відмінок  Відеорепетитор  Українська мова  ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.title
Тестові завдання- Кличний відмінок іменника

# data[].attributes.attachment_link.description
Уважно прочитайте завдання та виберіть один правильний варіант відповіді.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Прочитайте діалог (цифри позначають номери реплік).

- (1)Доброго дня, Георгію Євгеновичу! Як ваші успіхи?

- ( 2)Вітаю, Роману Петровиче! Та ось, потихеньку бігаю!

- (3)Треба запитати в секретаря. Олександро, на котру годину збори?

- ( 4)Пане директоре, Ви їх призначили на дванадцяту годину.

- ( 5)(задзвонив телефон) Слухаю! Так, тату, привіт...

НЕПРАВИЛЬНО утворено форму кличного відмінка в репліці

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Гриньова Олена 

# data[].attributes.attachment_link.title
Тест "Кличний відмінок іменників" - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Прочитайте діалог (цифри позначають номери реплік). - (1)Доброго дня, Георгію Євгеновичу! Як ваші успіхи? - ( 2)Вітаю, Роману Петровиче! Та ось, потихеньку бігаю! - (3 )Треба запитати в секретаря. Олександро, на котру годину збори? - ( 4)Пане директоре, Ви їх призначили на дванадцяту годину. - ( 5)(задзвонив телефон) Слухаю!

# data[].attributes.headline
Приклади завдань на ЗНО

# data[].attributes.subject
Приклади завдань на ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗНО з української  Пробний тест 2009  Пояснення питання 21 Закінчення Е у кличному відмінку в словах

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іменники I відміни
(іменники чоловічого і жіночого роду, які мають закінчення -а, -я)

тверда група (основа на твердий)

Власні та загальні назви чоловічого та жіночого роду, а також усі жіночі імена по батькові
-о Василино, Дарино, Лоліто, Ярино, Світлано, Миколо, Одарко, Інно, Ірино, Вероніко, Микито, Варваро, Луко, Мар'яно, Тетяно, Олександро, Катерино, Валентино, Людмило, Христино, Олено, Галино, Таміло, Кароліно, Саво, Хомо, Яремо;
Іванівно, Олегівно, Андріївно;
Україно, вербо, калино, сестро, мамо, зірко, сило, повитухо, мальво, бандуро, школо, свахо, дружино, мово, голубко, спортсменко, активістко, швачко, велосипедистко, машиністко, вчителько, батьківщино, весно, блондинко, сербко, старосто, співачко, журналістко, лисичко.

м'яка група (основа на м'який або пом'якшений)

Власні і загальні назви жіночого і чоловічого роду на -я, що пом'якшує попередній приголосний
-е
Катре, Ілле*, Зоре;
письменнице, праце, воле, робітнице, богине, жрице, земле, пісне, гривне, правице, лисице, балетнице, нене.
*Деякі словники рекомендують форму Іллє, але це суперечить чинному правопису.

Власні і загальні назви на -я, що виступає після голосного та апострофа
-є
Соломіє, Меланіє, Ксеніє, Лідіє, Софіє, Юліє (від Юлія), Єфиміє, Агафіє, Віринеє, Лілеє, Мироніє, Зоє, Маріє, Агніє, Анастасіє, Лідіє, Наталіє, Феофаніє;
мріє, поезіє, надіє, сім'є.

Пестливі особові імена жіночого і чоловічого роду і загальні назви жіночого роду із значенням пестливості на -я, що пом'якшує попередній приголосний
-ю
Вітю, Олюсю, Галю, Марусю, Галюсю, Лідусю, Лінусю, Ваню, Натусю, Костю, Валюсю, Ганнусю, Катрусю, Таню, Наталю, Лілю, Христю, Маню, Полю, Костю, Федю, Орисю, Ле́сю* (від Леся і Лесь);
бабусю, доню, матусю, тітусю, манюню.
*Але Лесе, якщо це офіційна (паспортна) форма імені.

Іменники жіночого роду на -а, перед яким виступає шиплячий
-е груше, листоноше, каше, мише, круче, душе, площе.

Іменники II відміни
(іменники чоловічого роду, які НЕ мають закінчення -а, -я, та деякі іменники середнього роду)

тверда група (закінчення -о або нульове)

Більшість безсуфіксних іменників (для цього типу відмінювання також характерне чергування г, к, х - ж, ч, ш)
-е Альберте, Августе, Антоне, Несторе, Артеме, Євгене, Максиме, Романе, Трохиме, Ярославе, Степане, Богдане, Даниле, Олександре, Назаре, Станіславе, Мар'яне, Адаме, Володимире, Іване, Мироне, Аврааме, Давиде, Гавриле, Йосифе;
Боже, Києве, Львове, голубе, орле, пане, програмісте, бармене, диригенте, лейтенанте, генерале, солдате, студенте, президенте, дубе, козаче, юначе, радисте, аматоре, тренере, командире, інженере, режисере, бухгалтере, голкіпере, соколе, чумаче, агрономе, адвокате, акторе, дипломате, клоуне, професоре, доценте, архітекторе, бухгалтере, ювеліре, операторе.

-у Романчику, Назарчику, Богданчику, Степанчику;
керівнику, пакувальнику, замовнику, полковнику, півнику, хлопчику, песику, слонику, баранчику, соловейку, кораблику, котику, солдатику, зайчику, розподільнику, посівальнику, будівельнику, грибнику, монтажнику, грабіжнику, винахіднику, мандрівнику, чарівнику.
Але парубок - парубче

Особові імена чоловічого роду на г, ґ, к, х
-у Аристарху, Єлимаху, Генріху, Олегу*, Людвігу, Фрідріху, Рюрику.
*Іменник Олег має дві форми: Олегу і Олеже. Перший варіант є пізнішим, утвореним за аналогією до сину, батьку, діду, другий - давня, архаїчна форма.

Деякі іменники чоловічого роду, переважно односкладові
-у сину, діду, тату, дядьку.

м'яка група (основа на м'який або пом'якшений)

Загальні назви та особові імена чоловічого роду з м'яким кінцевим приголосним основи (зокрема і -й)
-ю
Андрію*, Грицю, Геннадію, Юрію*, Івасю, Віталію, Олексію, Юлію (від Юлій), Овідію, Матвію, Алфею, Василю, Ігорю*, Цезарю;
короваю, розмаю, водограю, гаю, краю, палію, солов'ю, добродію, водію;
пролетарю, царю, косарю, секретарю, лікарю, кобзарю, янтарю, букварю, писарю, календарю, токарю, вівчарю, пекарю, бунтарю, друкарю, шахтарю;
татусю, дідуню, дідусю, красеню, легеню;
вчителю, водію, виконавцю, охоронцю, покупцю, продавцю, іноземцю,спасителю, вихователю, скрипалю, ясеню, учню, дурню, бороданю, вуханю, здорованю, видавцю, купцю, американцю, бранцю, вигнанцю, виборцю, гонцю, горцю, державцю, єдиноборцю, єдиновірцю, ревнивцю, самцю, стрибунцю, знавцю, очевидцю, самовладцю, кавказцю, каїрцю, вдівцю, мудрецю.
*Утворення на зразок Андріє, Юріє, Ігоре суперечать цьому правилу, тому вони помилкові.

Для іменників середнього роду на -е кличний відмінок тотожний називному
поле, море, сонце, серце, віконце.

Власні назви з основою на шиплячий та загальні назви з основою на -ж, -р
-е
Тимóше, Дóроше, Лукáше, Довбуше;
столяре, маляре, дояре, каменяре, гусляре, тесляре, вугляре, газетяре, пісняре, скляре, стороже.

Іменники з основою на шиплячий, крім -ж, -р
-у викладачу, одержувачу, виконувачу, слухачу, керманичу, глядачу, відбивачу, копачу, погоничу, читачу, товаришу.

Усі імена по батькові для чоловіків
-у Максимовичу, Петровичу, Семеновичу.

Іменники III відміни
(іменники жіночого роду, які НЕ мають закінчення -а, -я)

Іменники жіночого роду з нульовим закінченням
-е
Любове (жіноче ім'я), Есфіре, Нінеле;
любо́ве, ві́сте, но́че, ра́досте, сме́рте.

Іменники IV відміни
(іменники середнього роду, в яких при відмінюванні з'являються суфікси -ен-, -ат-, -ят-)

Кличний відмінок однини збігається з називним та знахідним відмінками.
-я галчен́я, гус́я, дит́я, ім'́я, козен́я, пл́ем'я.

# data[].attributes.attachment_link.title
КЛИЧНИЙ ВІДМІНОК в українській мові: правильне використання

# data[].attributes.attachment_link.description
Як правильно звернутися, таблиця форм закінчень кличного відмінка, кличний відмінок залежно відміни і групи слова, як вживати слова у кличному відмінку правильно, Підготувка до ЗНО онлайн з укр мови.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
УЖИВАННЯ КЛИЧНОГО ВІДМІНКА

Звертаючись до кого-, чого-небудь, українці вживають іменники в кличному відмінку. Звертатися можна за іменем, іменем по батькові, за прізвищем, науковим, військовим та іншим званням, за назвою посади, професії тощо, використовуючи водночас і слова українського етикету на зразок чоловіче, жінко, свате, свахо, дідусю, хлопче, дитино, студенте й под.

Іменники - власні та загальні назви - можуть мати в кличному відмінку однини закінчення -о, -е, -є, -у, -ю. Вибір одного із цих закінчень залежить від роду іменника та його закінчення в називному відмінку, а за умови спільного нульового закінчення - від кінцевого приголосного основи або ж характеру іменникового суфікса.
Форму із закінченням -о мають:
Іменники - власні та загальні назви чоловічого та жіночого роду на -: Васелино, Дарино, Лоліто, Ярино, Світлано, Миколо, Одарко, Інно, Ірино, Вероніко, Микито, Варваро, Луко, Мар'яно, Тетяно, Олександро, Катерино, Валентино, Людмило, Христино, Олено, Галино, Таміло, Кароліно, Саво, Хомо, Яремо, Україно, вербо, калино, сестро, мамо, зірко, сило, повитухо, мальво, бандуро, школо, свахо, дружино, мово, голубко, спортсменко, активістко, швачко, велосипедистко, машиністко, вчителько, батьківщино, весно, блондинко, сербко, старосто, співачко, журналістко, лисичко.
Форму із закінченням -е мають:
- Іменники - власні і загальні назви жіночого і чоловічого роду на - я, що пом'якшує попередній приголосний: письменнице, праце, Катрусе, Ганнусе, ялице, воле, робітнице, кице, богине, жрице, земле, Лесе, пісне, Ілле, Зоре, гривне, правице, лисице, балетнице, нене.

- Іменники жіночого роду на - а, перед яким виступає шиплячий: груше, листоноше, каше, мише, круче, душе, площе.

- Іменники - власні та загальні назви чоловічого роду з твердим кінцевим приголосним основи (зокрема й основи на - р твердої та мішаної групи), що виступає перед нульовим закінченням або закінченням - о: Альберте, Августе, Антоне, Несторе, Артеме, Євгене, Максиме, Романе, Трохиме, Ярославе, Степане, Богдане, Даниле, Олександре, Назаре, Станіславе, Мар'яне, Олеже, Адаме, Володимире, Іване, Мироне, Аврааме, Давиде, Гавриле, Йосифе, Довбуше, Боже, голубе, орле, пане, програмісте, бармене, диригенте, лейтенанте, генерале, солдате, студенте, президенте, дубе, козаче, юначе, радисте, аматоре, тренере, командире, інженере, режисере, бухгалтере, голкіпере, стороже, соколе, чумаче, агрономе, адвокате, акторе, дипломате, клоуне, професоре, доценте, архітекторе, бухгалтере, ювеліре, операторе.

- Іменники - загальні назви чоловічого роду мішаної групи на -р: столяре, маляре, дояре, каменяре, гусляре, тесляре, вугляре, газетяре, пісняре, скляре.
Форму із закінченням -є мають:
- Іменники - особові імена жіночого роду на - я, що виступає після голосного: Соломіє, Меланіє, Ксеніє, Лідіє, Софіє, Юліє, Єфиміє, Агафіє, Віринеє, Лілеє, Мироніє, Зоє, Маріє, Агніє, Анастасіє, Лідіє, Наталіє, Феофаніє.

- Загальні назви жіночого роду на - я, що виступає після голосного: мріє, поезіє, надіє.
Форму із закінченням -у мають:
- Деякі іменники чоловічого роду (переважно односкладові) з твердим кінцевим приголосним основи, що виступає перед нульовим закінченням або закінченням - о: тину, млину, обіду, сину, діду, тату, дядьку.

- Іменники чоловічого роду із суфіксами -к, -ок, -ик, що виражають здебільшого пестливе значення і суфіксами -ник, -ач та ін.: півнику, хлопчику, песику, слонику, баранчику, соловейку, кораблику, котику, солдатику, Романчику, Назарчику, Богданчику, Степанчику, зайчику, укладачу, глядачу, розподільнику, штовхачу, орачу, посівальнику, слухачу, будівельнику, грибнику, полковнику, монтажнику, грабіжнику, винахіднику, мандрівнику, чарівнику, відбивачу, викладачу, копачу, погоничу.

- Іменники - особові імена чоловічого роду на -г, -х: Аристарху, Єлимаху, Генріху, Олегу, Людвігу.
Форму із закінченням -ю мають:
- Іменники - загальні назви жіночого роду із значенням пестливості на - я, що пом'якшує попередній приголосний: бабусю, доню, матусю, тітусю, кицю, манюню, кицюню.

- Іменники - загальні назви чоловічого роду із значенням пестливості, що мають м'який кінцевий приголосний основи: татусю, дідуню, дідусю, красеню, легеню.

- Іменники - пестливі особові імена жіночого і чоловічого роду на - я, що пом'якшує попередній приголосний: Вітю, Олюсю, Галю, Марусю, Галюсю, Лідусю, Лінусю, Ваню, Натусю, Костю, Валюсю, Ганнусю, Катрусю, Таню, Наталю, Лілю, Христю, Маню, Полю, Костю, Федю, Орисю.

- Іменники - загальні назви чоловічого роду на - й: короваю, розмаю, водограю, гаю, краю, палію, солов'ю, добродію, водію.

- Іменники - особові імена чоловічого роду з м'яким кінцевим приголосним основи (зокрема і - й): Грицю, Геннадію, Юрію, Івасю, Віталію, Олексію, Юлію, Овідію, Матвію, Алфею, Василю.

- Іменники - загальні назви чоловічого роду із суфіксами - тель, - аль, - ень, - ань, - ець: спасителю, вихователю, скрипалю, ясеню, учню, дурню, бороданю, вуханю, здорованю, видавцю, купцю, американцю, бранцю, вигнанцю, виборцю, гонцю, горцю, державцю, єдиноборцю, єдиновірцю, іноземцю, ревнивцю, самцю, стрибунцю, знавцю, очевидцю, самовладцю, кавказцю, каїрцю, вдівцю, мудрецю.

- Іменники - загальні та власні назви чоловічого роду м'якої групи на - р: пролетарю, царю, Ігорю, Цезарю, косарю, секретарю, лікарю, кобзарю, янтарю, букварю, писарю, календарю, токарю, вівчарю, пекарю, бунтарю, друкарю, шахтарю [3, С. 7 - 10].
Завдання 1. Від поданих імен та імен по батькові утворіть форму кличного відмінка.
Андрій Валерійович, Галина Федорівна, Валерій Михайлович, Геннадій Микитович, Михайло Петрович, Володимир Олександрович, Олександр Григорович, Богдан Олегович, Віктор Антонович, Юрій Анатолійович, Ірина Василівна, Раїса Зіновіївна, Олена Борисівна, Ірина Павлівна, Тетяна Григорівна, Людмила Іванівна, Зінаїда Костянтинівна, Ніна Арсентіївна, Мар'ян Назарович, Давид Миронович, Микола Іванович, Зінаїда Петрівна, Оксана Тарасівна, Дмитро Михайлович, Петро Якович, Георгій Ісакович, Галина Петрівна, Наталя Володимирівна, Борис Борисович, Людмила Михайлівна, Володимир Петрович, Алла Григорівна, Віталій Петрович, Олександр Сергійович, Дмитро Іванович, Григорій Савич, Борислав Миколайович, Костянтин Микитович, Федір Назарович, Максим Тадейович, Олесь Терентійович, Сергій Олександрович, Людмила Миколаївна, Олександр Васильович, Світлана Казимирівна, Артем Вікторович, Таміла Сергіївна, Оксана Олексіївна, Інна Олегівна, Василь Степанович, Андрій Альбертович, Валентина Анатоліївна, Ігор Володимирович, Катерина Валер'янівна, Зоя Григорівна, Олександр Павлович, Лілія Макарівна, Матвій Сидорович, Нестор Родіонович, Казимир Миколайович.
Завдання 2. Подані іменники поставте в кличному відмінку й поясніть уживання закінчень цього відмінка.
Хлопець, дочка, мандрівник, інженер, професор, балерина, ведмідь, корова, чапля, індик, синиця, бджола, комар, демон, лісовик, русалка, сила, мрія, дружба, ліризм, пшениця, паранджа, праща, пісняр, Єфросія, тато, Агафон, Авид, Ілля, Василько, Клавдія, Юрко, Олеся, Любов, Параска, Авраам, Петро, похресник, детектив, дипломат, етнограф, лікар, математик, громадянин, музика, перекладач, режисер, сценарист, фермер, фізик, фольклорист, футболіст, шериф, Діана, Злата, Євгеній, Зіновій, Йордан, Артем, Марина, Галина, Стефанія, Пелагея, Тимош, Богдан, Іван, Маргарита, Надія, Олександр, Андрій, Соломія, Сергій, Василь, мірошник, татусь, кіт, папуга, кондуктор, мудрець, стоматолог, тракторист, українець, козак, парубок, дівчина, водій, суддя, викладач, магістр, дитя, єпископ, Лівія, Дніпро, Південний Буг, Господь, пан, машиніст, душа, змій, чародій, казкар, земля, диво, очі, око, воїн, патріарх, козарлюга, штаб, рушниця, мисливець, аспірант, товариство, банкір, філософ, кравчиня, море, айсберг, корабель.
Завдання 3. Від офіційних та пестливих форм того самого імені утворіть форми кличного відмінка.
Галина, Галя, Галинка, Галочка.

Дарина, Даруся, Дар'я, Даринка, Дарія, Одарка.

Надія, Надійка, Надя, Надієчка.

Михайло, Мишко, Михась, Михайлик.

Ольга, Оля, Олюся.

Тетяна, Тетянка, Таня.

Катерина, Катря, Катруся.

Ірина, Іра, Іринка, Іруся.

Іван, Іванко, Івась, Івасик.

Наталя, Наталка, Наталочка.

Оксана, Ксенія, Ксеня.

Анастасія, Настя, Насточка, Настонька, Настуся.

Юрій, Юрко, Юрась, Юрасик.

Петро, Петрусь, Петрик.

Григорій, Гриць, Грицько.

Ганна, Ганночка, Ганнуся.

Сергій, Сергійко, Сергієчко.

Олександра, Олеся, Леся.

Марина, Маринка, Мариночка.

Валентина, Валентинка, Валя.

Андрій, Андрійко, Андрієчко.

Пелагея, Поліна, Поля, Полюся.

Дмитро, Діма, Дімочка, Дмитрик.

Людмила, Людмилка, Люда, Людочка, Людуся.
Завдання 4. Від назв спорідненості та свояцтва утворіть форми кличного відмінка.
Тітка, тітонька, тіточка. Племінник, племінничок, племінниця. Похресник, похресничок, похресниця. Кузина, кузиночка, кузинонька. Братова. Дядина, дядиночка. Сват, сваха, свашенька. Зять, зятик, зятьок. Кум, кумась, кумцьо, кума, кумася, кумонька. Мати, матуся, мамуня, мамця, мамуся, матусенька.
Завдання 5. Виправте помилки у формах звертань.
1. Андріє, ходімо на прогулянку (З усного розмовного мовлення).

2. Як життя, листоноша?

3. Пан інженер, у мене є пропозиція.

4. Шановний студент, здайте реферат.

5. Пан водій, зупиніть автомобіль.

6. Друг, пригости мене цукеркою.

7. Кохана, помий підлогу.

8. Костянтин, допоможи племіннику.

9. Ми не забудемо Ваші уроки, шановний вчитель!

10. Я люблю тебе, моя країна.

11. Петро Іванович, зайдіть в операційну.

12. Дорогі мої Валерій та Андрій, вітаю вас зі святом.

13. Оля, ходімо у театр.

14. Заграй мені, сопілкаре, веселої пісні (З пісні).

15. Гори, гори, моя зоря.

16. Громадянин, скажіть, будь ласка, котра година.

17. Хемуль на місці, бос (В. Орєхов "Зона ураження").

18. Адмірал, наш флот готовий вийти в море.

19. Сергій, збігай до магазину.

20. Володимир Володимирович, прошу Вас узгодити договір на нараді (З усного ділового мовлення).

21. Не спи, моя рідна земля, прокинься, моя Україна (З пісні).

22. Продай мені, дід, півня.

23. Мама, чому не спите?

24. Постривай же, поводир, не біжи.

25. Де відпочивав, пан професор? (З усного розмовного мовлення).

26. Є достойніші за мене, великий Охоронець, - відповів Світозар (З хрестоматії).

27. Ой, не карай, великий цар, я жити хочу! - заверещав на всю палату Попихач (З хрестоматії).

28. Дорогий Ілля Йосипович, запрошуємо Вас на презентацію збірки "За покликом серця" (Із запрошення).

29. Шановний пан суддя, зважте, будь ласка, на свідчення цієї людини (З усного ділового мовлення).

30. Добродій квітникар! А яка квітка є найкращою у світі? (З усного розмовного мовлення).

31. Чому ти, поштар, не несеш мені листи? (З усного розмовного мовлення).

32. Послухай мене, Ігор, не звертай увагу на чутки (З усного розмовного мовлення).

33. Алло, бабуся! (З радіореклами).

34. Олеся, ходімо до лісу гриби збирати (З усного розмовного мовлення).

35. Не плач, дід, не плач, баба (Збірка "Країна казок").
Завдання 6. Подані речення перекладіть українською мовою. Сформулюйте принципову відмінність вираження звертань в обох мовах.
1. Уважаемый директор, выражаем Вам свою благодарность за помощь!

2. Я не согласен с Вами, Василий Николаевич.

3. Люблю твои просторы, Украина.

4. Иван, я очень надеюсь на твой совет.

5. Земля моя, с тобой мои мечты!

6. Спасибо тебе за письмо, дорогой друг.

7. Господин профессор, Ваша лекция чрезвычайно интересна.

8. Не покидай меня, моя мечта.

9. Тяжёлый твой труд, шахтёр.

10. Мечта моя, ты иногда достигаешь небес.

11. Котик-братик, спаси меня!

12. Читатель, позволь мне к тебе обратиться.

13. Брось, Мотя, я давно твоей философией проникся.

14. Молодой человек, скажите, пожалуйста, как пройти в библиотеку.

15. Скажите спасибо, дорогой Василий Александрович, этому молодому человеку.

16. Родина, я тебя люблю больше жизни.

17. Владислав Альбертович, копии документов уже готовы.

18. Студент, обрати большое внимание к этому предмету.

19. Товарищи, занимайте места.

20. Уважаемые господа, прошу внимания!

21. Господин Президент! Искренне рад приветствовать Вас, весь украинский народ с Днем Независимости!

22. Госпожа Толочкова, надеемся, что наше предложение заинтересует Вас и договоренность будет взаимовыгодной.

23. Уважаемый Илья Григорьевич, просим извинить нас за невозможность вовремя выполнить Ваш заказ.

24. Уважаемая администрация хлебокомбината № 2! Просим Вас откомандировать к нам нескольких опытных специалистов в связи с недостатком соответствующих кадров для испытания и эксплуатации пекарни нового образца.

25. Глубокоуважаемый Иван Алексеевич! Буду искренне признателен, если Вы тепло встретите и окажите поддержку моему другу, Виталию Войтовичу, во время его пребывания в вашем городе.

26. Вера Львовна, объясните, пожалуйста, причину вашего опоздания на работу.

Завдання 7. З поданими звертаннями складіть речення.

Шановний Вадиме Сергійовичу, дорогий товаришу, вельмиповажне товариство, кізонько моя, місяцю ясний, любий друже, громадянко Никанорова, відважний козаче, славний поете, рідна матусю, дорогий татусю, високоповажний Олеже Івановичу, незрівнянний лицарю, дівчатко моє, мріє моя, невловимий меснику, нескоренний воїне, панове українці, улюблений спортсмене, герою-рятівнику, шановна Валентино Анатоліївно, серденько миле, товариші-інженери, дорога Марино Сергіївно, моя кохана Софіє, свідомий громадянине, щастя моє, вельмишановний Сергію Олександровичу, дорогі люди, шановний Президенте, високоповажний діячу, шановне панство, герої-солдати, ясне сонечко, любове моя, пане полковнику, товаришу сержанте, підлий зраднику, рідненька Олено, поважне товариство, добродію, любий мій, зіронько моя, високоповажний пане професоре.

# data[].attributes.attachment_link.title
УЖИВАННЯ КЛИЧНОГО ВІДМІНКА

# data[].attributes.attachment_link.description
УЖИВАННЯ КЛИЧНОГО ВІДМІНКА Звертаючись до кого-, чого-небудь, українці вживають іменники в кличному відмінку. Звертатися можна за іменем, іменем по батькові, за прізвищем, науковим, військовим та іншим званням, за назвою посади, професії тощо, використовуючи водночас і слова українського етикету на зразок чоловіче, жінко, свате, свахо, дідусю, хлопче, дитино, студенте й под.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьомий, Кличний, відмінок донедавна, в радянські часи, був репресований, аби українська мова була подібною до лексично бідної московинської. Мабуть, тому ми досі не шануємо його...

Отже, про КЛИЧНИЙ відмінок...

На добридень усім, хто завітав на сайт "UaModna"!

Запрошую вас до розмови
про рідну, українську, мову.

Кличний відмінок виконує в реченні роль звертання до істоти (уособленого предмета), він не пов'язаний з иншими словами за допомогою запитання. При звертанні не запитується (хто? що? кого? чого?), а вказується на особу формою займенника ти (ви) у будь-якому випадку (напр., Даринко, матусю, ненько, земле, татку, Ростиславчику). В українській мові звертання обов'язково виражене Кличним відмінком іменника. Використання у звертаннях форм Називного відмінка (що властиве московинській мові) для української мови - не нормативно.

Слухаєш давню народну пісню і тішишся: як же ласкаво, ніжно вміли наші люди через пісню і спів звертатися до всього живого, до явищ природи, до предметів, які персоніфікуються. Засвідчують це вже самí назви народних перлин: "Ой дівчино, шумить гай", "Гей, чого, хлопці, славні молодці?", "Ой гиля-гиля, гусоньки, на став", "Ой, зійди, зійди, ясен місяцю", "Плавай, плавай, лебедонько", "Подай же, дівчино, подай же рученьку", "Ой вербо, вербо", "Ох і не стелися, хрещатий барвінку"...

І український фольклор, і літературна класика віддавна пильно дотримувалися Кличного відмінка, або, як його ще називають мовознавці, вокативу. Впродовж сторіч витворено великий арсенал мовних засобів для звертань, здатних задовольнити найвибагливіші смаки. При іменникові у формі Кл. відмінка ставили прикметники, займенники, вигуки, непоширені й поширені прикладки. Згадаймо Шевченкові рядки: "Прилітай же, мій соколе, Мій голубе сизий!", "Думи мої!", "О славо злая!", "А ти, моя Україно, безталанна вдóво, Я до тебе літатиму з хмари на розмову", "Петрусю! Друже мій єдиний! Моє ти серце!".

Кл. відмінок посилює стилістичні функції звертань, надає їм української національної специфіки та колоритности. Може, сáме це найбільше і стривожило більшовицьких ідеологічних наглядачів, і з граматик, виданих у радянські часи, "крамольний" відмінок викинули, а при звертанні замість нього дозволили вживати іменники у формі відмінка Називного. І цілком справедливо дорікав Максим Рильський: "Сахаються у нас також і кличного відмінка, що становить одну з особливостей української мови... Мені, напр., просто-таки прикро читати, коли люди пишуть у звертанні "дорогий наш учитель", бо все моє українське єство тягнеться сказати "дорогий наш учителю".

Отже, система відмінків української й московинської мов стала однаковою. Бо в московинській, як відомо, Кличного відмінка нема (винятки - християнські звертання "Господи, Боже, Отче наш"; які збереглися з давньоукраїнської мови, бо спочатку саме на українські землі поширювали грецьку релігію).

Проте борці за культуру рідної мови обстоювали законні права цієї повноцінної граматичної категорії, засобу живого спілкування, й у виданнях років незалежности знову бачимо її на своєму місці. Однак у самому спілкуванні часто чуємо уже звичні, але не наші, форми звертань: "Микола, привіт!", "Василь, тримай", "Марина, підійди", "Олег, напиши", замість наших форм " Миколо, Василю, Марино, Олеже".

Нехтувати кличним відмінком - означає невибагливо і без поваги ставитися до свого й чужого мовлення та до державної мови загалом. Не менш важливо правильно утворювати форми цього відмінка. Його мають усі іменники першої, 2-ої та 3-ої відмін в однині. У множині Кл. відмінок дорівнює Називному. Рідше утворюється він від іменників 3-ої відміни, бо це переважно назви предметів, понять, до яких ніхто не звертається, хоч і тут існує ця форма (надто в поезії) із закінченням -е: вісте, радосте, ноче, смерте, честе.

А тепер конкретніше. У Кличному відмінку однини іменників першої відміни треба вживати закінчення
-о (тверда група): дружино, перемого, сестро;
-е (м'яка і мішана групи): воле, земле, Катре;
-є (іменники м'якої групи після голосного й апострофа): Маріє, мріє, надіє, редакціє, а також Ілл є;
-ю (деякі пестливі іменники цієї ж групи): бабусю, доню, матусю, тітусю.

Іменники 2-ої відміни утворюють Кличний відмінок за допомогою закінчень
На-у закінчуються іменники твердої групи (зокрема, з суфіксами -ик, -ок, -к), власні імена з основою на г, х, к і деякі іменники мішаної групи з основою на шиплячий (крім ж): батьку, синку, критику, супутнику, Людвігу, читачу, товаришу; також діду, тату й подібні.
Закінчення-ю мають іменники м'якої групи: Андрію, Василю, Віталію, Грицю, Юрію, краю, Ігорю, розмаю, ясеню, бійцю, знавцю, царю, кобзарю.
Утворення на зразок Андріє, Юріє, Ігоре, наголошує відомий мовознавець Олександр Пономарів, суперечать цьому правилу, тому вони помилкові.
На-е закінчуються іменники твердої групи ( вітре, Дніпре, Мар'яне, Степане, друже, козаче, командире, Києве, Лебедине, Львове, Херсоне), частина іменників м'якої групи на -ець: ( женче - від жнець; хлопче, шевче - від швець), іменники мішаної групи ( пісняре, газетяре, стороже, тесляре, Кармалюче, Довбуше).

У звертаннях, які складаються з загальної назви та ім'я, такі іменники вживаємо у Кл. відмінку: брате Петре, тітко Марфо, колего Іване. А якщо до звертань входять ім'я ще й по батькові, то форму цього відмінка мають обидва компоненти: Володимире Петровичу, Надіє Гордіївно, Велимире Кузьмичу (або Кузьмовичу), Світанно Ярославівно. У звертаннях, де є загальна назва і прізвище, у формі Кл. відмінка виступає перше слово, а 2-е - в Називному: товаришу Іваненко, депутате Климчук, кореспонденте Пилипів. Коли ж у звертанні лише загальні назви, то їх обох подаємо у Кличному відмінку: пане офіцере, добродію ювіляре. Хоча автори нового "Українського правопису" вважають, що друге слово може мати і форму Називного: пане лейтенант, добродію ювіляр, однак власне українська традиційна ф-ма - це форма 7-ого, себто Кличного, відмінка.

Як я вже зауважила, українська класика, фольклор і живе народне мовлення пильно додержуються форм кличного відмінка: "Іди, Петре, до тієї, котру щиро любиш" (І. Котляревський); "Козаче, соколе, візьми ж мене з собою на Вкраїну далеку" (народна пісня). З цього можна робити висновок, що й нам не треба уникати цієї особливости рідної мови.

Отже, звертаймося в усному і писемному мовленні саме так, у формі Кл. відмінка: Василино, Галино, Миколо, колего, мамо, донечко, нене, закрійнице, Насте, Іллє, Маріє, Ксеніє, Зоє, Галю, Лесю, Марусю, бабусю, тітусю, братику, Світланко (Світанко), хлопчику, сину, татку, онучку, Петрику, Любомирчику.

Мають Кл. відмінок і іншомовні імена з основою на г, к, ж: Джеку, Жаку, Ніку, Майку, Людвігу, Генріху, Фрідріху. І загальні назви: викладачу, глядачу, укладачу, лікарю, поштарю, секретарю, товаришу (але каменяре), вихователю, дідусю, Віталію, Геннадію, Костю, Олесю, Ігорю, брате, парубче, друже, пастуше, Іване, Степане, Володимире, Мирославе (але: діду, сину, тату); радисте, альпіністе, професоре, директоре, ректоре, адміністраторе, режисере, комбайнере, бригадире, командире; іменники м'якої групи із суфіксом -ець-: молодче, хлопче, кравче (але: бійцю, знавцю, добровольцю); Довбуше, Джордже, газетяре, кресляре, стороже.

У Кл. відмінку іменники III відміни мають закінчення -е: розкоше, земле, радосте, Любове, Аделе, Нінеле.

Кличний відмінок прізвищ та імен. В. Сосюра звертався до поета Є. Маланюка: "Шановний пане Маланюче! Ми ще зустрінемось в бою". Отож уживаймо й ми: пане Іванюче, Михайлюче, Петренку, Винниченку (зауважмо: форму Кл. відмінка мають лише чоловічі прізвища на -ук, -юк, -енк(о)). Втім, звертатись тільки на прізвище - не вельми коректно, хоча інколи й доречно.

Взагалі вживання Кл. відмінка - це важлива ознака культури мовлення. Отже, звертання на зразок Ніна, Люба (Зіна) Григорі вна - це калька з московинської. А правильна форма звертання - Зінаїдо Андр іївно, Наталю Гордіївно, Любове Мирослав івно, Зоє Іллівно, Ліліє Дзвенимирівно.

Розглянемо ще на прикладі українських чоловічих наймень (а деякі з них стали прізвищами), напр., на букву "В": Велимире, Веледаре, Велемудре, Величаре, Венцеславе, Вербане, Вересе, Вернидубе, Верниславе, Веселане, Веснославе, Вишене, Вишеславе, Віродане, Віродаре, Вірославе, Вістане, Вітане, Вітомире, Владе, Владиславе (Володиславе), Вогнедаре, Вогняне, Воїславе, Волелюбе, Володáре, Волошкý (бо Волошкó), Волемире, Володимире, Володíю (бо Володíй), Воротиславе, Восьмáче (бо Восьмáк), Вратиславе, Всеволоде, Вселюде, Всеславе, В'ячеславе, Владисвіте.

А ось як проявляються жіночі наймення у Кл. відмінку. Розглянемо українські жіночі наймення, напр., на букву "Л": Ладо, Ладиславо, Ладомило, Ладомиро, Ле вú но, Лелю, Лесю, Лілеє, Літослав о, Лоліто, Любаво, Любаню, Любúно, Любиславо, Любове, Любозоро, Любомило, Любомиро, Люборадо, Людмило, Людославо...

Приємно відзначити, що в давніх народних і в літературних творах Кл. відмінок вживали правильно. Згадаймо "Думу-заповіт" гетьмана Івана Мазепи:

"Єй, братúща, пора знати,
Що не всім нам пановати";
"Ей, Панове Єнерали,
Чому ж єсьте так оспалі!
І ви, Панство Полковники,
Без жадної політики,
Озмітеся всі за руки,
Не допустіть горкой муки".

Звертаннями, себто іменниками у Кл. відмінку, рясніють літературні твори усіх сторіч.

Тарас Шевченко: "Отак-то, Богдане! // Занапастив єси вбогу // Сироту Украйну! За те ж тобі така й дяка".

Дмитро Павличко: " Мово рідна, радосте й тривого, // Піднімайсь, як сонце, понад мряч".

Валентина Бондаренко:
Чи живеш біля моря синього,
Чи в степу, чи обіч гори,
Ти не будь малоросом, сину мій,
Українською говори.

Сергій Цушко:
"В тому, певно, є й моя провина,
що для тебе був не кращий час...
Наша мово, мово журавлина -
повернись із вирію до нас.
Зазвучи! Хай серце одпочине,
спів хай зачарує рідний край.
Наша пісне, пісне солов'їна,
слів своїх крилатих не втрачай!
Де б не був - додому серце лине.
Де б не жив - все українець ти...
Наша доле, горда, соколина -
вище хмар насуплених злети!
У долоні упаде пір'їна
наче лист жаданий від синів.
Позбирай же, ненько-Україно,
всіх своїх розкиданих птахів!" ("Журавлиний псалом").

Дмитро Павличко:

Спитай себе, дитино, хто ти є,
І в серці обізветься рідна мова;
І в голосі яснім ім'я твоє
Просяє, наче зірка світанкова.
З родинного гнізда, немов пташа,
Ти полетиш, де світу далечизна,
Та в рідній мові буде вся душа
І вся твоя дорога, вся Вітчизна.
У просторах, яким немає меж,
Не згубишся, як на вітрах полова.
Моря перелетиш і не впадеш,
Допоки буде в серці рідна мова.

Максим Рильський: Іди ж, синку, кудрявчику, Кудрявчику-ласкавчику.

Катерина Мотрич, "МОЛИТВА ДО МОВИ". У її словах, виражених поширеними звертаннями, - почуття і помисли всіх щирих українців, чиї серця не байдужі до долі рідної мови:
" Мово! Пресвята Богородице мого народу! Мово! Мудра Берегине, Мово! Велична молитво наша у своїй нероздільній трійці, що єси ти і Бог Любов, і Бог Віра, і Бог Надія! Мово, що стояла на чатах коло вівтаря нашого національного Храму й не впускала туди злого духа виродження, злого духа скверноти, ганьби... Мово наша! Стражданнице, великомученице Мати Божа наша, в соловецьких ямах згноєна, за моря й океани розвіяна, голодомором викошена, лютим чоботом розтоптана, стонадцять разів розстріляна, чорнобильською смертю засіяна. Мово наша! Убога прочанко з простягнутою рукою! Осквернена й знеславлена своїми дітьми..."

А вірш поета Дмитра Білоуса - якраз про те, як засвоїти відмінкові закінчення, себто форму звертання. І назва вірша - цілком логічна і доречна, і взагалі дуже поетична: "Слова покличні - прості й величні". (Тож звертання можна називати ще й словами покличними).

В джерелах слова - душі криниця.
А рідна мова - як чарівниця.
Звичайний приклад візьму навмисне,
Краса ж така в нім, що серце стисне.
Дивися - в кличнім простім відмінку:
"Ой не стелися, зелен барвінку...".
Одвертий кличний - немов дитинний,
Музичний, зичний та ще й гостинний.
Звертання щире, душевне, щедре -
Василю, Павле, Іване, Петре!
І так сердечно, і так ласкаво -
Наталю, Лесю ачи Любаво!
До зборів, сходки відкрито й радо -
Чи товариство, а чи громадо!
А найсвятіше душа приємне -
Моя Вкраїно, кохана земле,
Ти, святий Дніпре, і ти, Дунаю, -
миліших серцю звертань не знаю!

У моїх творах і, звісно, у мовленні звертання теж звучать органічно, природно, позаяк вживаю їх змалечку і все життя не задумуючись.

" Книги! Люблю, як дітей, вас - і війно, і вірно...",
"Нас не зламати на корені. В чесному герці!
В цьому й чеснота, о сивоголові мужі!.." ("До Бояна, або Добо Яня");
"Бо кожна сторінка - о нене! - там
По вінця залита кров'ю" ("Кривава книга");
"Тобі в пам'ятку ще, мій Боже, вогні, меч і різки.
Сповняла Данапру Твоя - всенародна! - сльоза..." ("Мій Бог");
"...Довго очі повнились дитинно:
"Видибай, о Боже, видибай!" ("Нарекли батьки по-українському...");
"Де ви є, козацькі одчайдухи?
Хто в тобі куняє: раб? варнак?" ("Як Тарасів мало в Україні!..");
"...Ти в моєму серці і в житті - єдиний,
Тільки й Україна, сину, в нас - одна!
Українська ненько, Берегине роду!
Берегине слави прадідів-батьків!
Благослови щиро сина до походу
Захистити Матір нині - й на віки!" ("Материнське благословення")...

Написала я і вірш-пораду для школяриків (а може, не тільки для них...).

ЯК ВИВЧИТИ ВІДМІНКИ
Щоб змінити слово, є відмінки.
І якщо завчить тобі не ліньки -
Ці поради пригадаєш враз.
Їх назвеш без хиби повсякчас.

Отже, НАЗИВНИЙ лиш називає:
Що і хто (нам пісню заспіває)?
В РОДОВОГО - інші запитання:
Це - кого, чого (нема у Тані)?

Віддали кому, чому? - ДАВАЛЬНИЙ.
Котрому? Чому? - Славкові, Ганні.
Далі йде ЗНАХІДНИЙ, щоб знайшли:
Що? Скількох (звірят) і скільки (лип)?

Підказав ОРУДНИЙ, чим орали:
Ким і скількома? - Двома волами.
А МІСЦЕВИЙ має назву місця:
В кому? В чому? В чім? (В ріці, на листі).

Щоб звернутись - КЛИЧНИЙ є відмінок.
Просто клич: матусю! Україно!

# data[].attributes.attachment_link.title
Як треба звертатися. Кличний відмінок

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьомий, Кличний, відмінок донедавна, в радянські часи, був репресований, аби українська мова була подібною до лексично бідної московинської. Мабуть, тому ми досі не шануємо його... Отже, про КЛИЧНИЙ відмінок... Кличний відмінок виконує в реченні роль звертання до істоти (уособленого предмета), він не пов'язаний з иншими словами за допомогою запитан

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Щодня ми контактуємо з великою кількістю людей. Процес комунікації - незмінна частина життя чи не кожного. Та чи правильно ми звертаємося до наших співрозмовників? Розберімо ці правила і з'ясуймо, чому кличний відмінок є таким важливим для української мови і які його форми є правильними!

Кличний відмінок - одна з відмінних рис української мови, яка робить її мелодичною та співучою. Ми маємо використовувати кличний відмінок під час звертання до будь-якої особи або навіть неживої істоти. Отже, розберімося!

Звертаючись до кого-, чого-небудь, українці вживають іменники в кличному відмінку. Звертатися можна за іменем, іменем по батькові, за прізвищем, науковим, військовим та іншим званням, за назвою посади, професії тощо, використовуючи водночас і слова українського етикету на зразок чоловіче, жінко, свате, свахо, дідусю, хлопче, дитино, студенте й под.

Іменники - власні та загальні назви - можуть мати в кличному відмінку однини закінчення -о, -е, -є, -у, -ю. Вибір одного із цих закінчень залежить від роду іменника та його закінчення в називному відмінку, а за умови спільного нульового закінчення - від кінцевого приголосного основи або ж характеру іменникового суфікса.
Правила використання кличного відмінка
Всі іменники кличного відмінка незалежно від їхнього лексичного значення можуть закінчуватися всього на 5 (!) різних літер: е, є, о, у, ю. Запам'ятайте їх та умови використання!

Кличний відмінок властивий тільки іменникам, але зараз ми розберемося з їхніми особливостями в рамках використання різних закінчень. Адже закінчення кличного відмінку іменника залежить від закінчення цього ж іменника в називному відмінку.

Закінчення - е у іменників, характеристиками яких є:

1. Чоловічий або жіночий рід із закінченням -я, яке слугує пом'якшенням попереднього приголосного.

Наприклад: Катруся - Катрусе, лисиця - лисице, скриня -скрине.

2. Жіночий рід із закінченням -а, але перед ним має бути шиплячий звук.

Наприклад: криша - крише, чаша - чаше, листоноша - листоноше.

3. Чоловічий рід із нульовим закінченням або закінченням -о, перед яким знаходиться твердий приголосний основи слова.

Наприклад: Євген - Євгене, Іван - Іване, козак - козаче.

4. Чоловічий рід мішаної групи, які закінчуються на -р. Це мають бути загальні назви, часто - рід діяльності.

Наприклад: пісняр - пісняре, столяр - столяре, каменяр - каменяре.

Закінчення - є у іменників, характеристиками яких є:

Жіночий рід, особові імена та загальні назви, що закінчуються на -я, яке йде після голосного звука.

Наприклад, Марія - Маріє, Надія - Надіє, колія - коліє.

Закінчення - о у іменників, характеристиками яких є:

Чоловічий та жіночий рід, що мають закінчення -а.

Наприклад, Олександра - Олександро, сестра - сестро, зірка - зірко.

Закінчення - у у іменників, характеристиками яких є:

1. Чоловічий рід, у більшості односкладові, що мають тверді приголосні основи перед закінченням - о або нульовим закінченням.

Наприклад, тато - тату, кран - крану, хліб -хлібу.

2. Чоловічий рід, що мають суфікси -к, -ик, -ок як вираження пестливого значення, та суфікси - ач, -ник.

Наприклад, ведмедик - ведмедику, слухач - слухачу, керівник - керівник у.

3. Чоловічі імена, що закінчуються на -х та -г.

Наприклад, Генріх - Генріху, Олег - Олегу, Людвіг - Людвігу.

Закінчення - ю у іменників, характеристиками яких є:

1. Жіночий рід і закінченням -я, яке пом'якшує попередній приголосний та позначає пестливість.

Наприклад, доня - доню, бабуся - бабусю, кицюня - кицюню.

2. Чоловічий рід із м'яким кінцевим приголосним основи, які також позначають пестливість.

Наприклад, красень - красеню, татусь - татусю, дідусь - дідусю.

3. Жіночі та чоловічі імена із закінченням -я пестливої форми.

Наприклад, Христя - Христю, Костя - Костю, Таня - Таню.

4. Чоловічий рід, що закінчуються на -й.

Наприклад, водій - водію, каравай - караваю, гай - гаю.

5. Чоловічі імена з м'яким приголосним основи наприкінці.

Наприклад, Юрій - Юрію, Василь - Василю, Олексій - Олексію.

6. Чоловічий рід, що має суфікси -ець, -ань, ень, - тель, -аль.

Наприклад, молодець - молодцю, учень - учню, спасатель - спасателю.

7. Чоловічий рід, м'яка група із закінченням -р.

Наприклад, Ігор - Ігорю, календар - календарю, лікар - лікарю.

Отже, ви бачите, що без знання цих особливостей неможливе правильне спілкування. Запам'ятайте їх та окликайте осіб та предмети належним чином!
Успіхів вам на ЗНО з української!

# data[].attributes.attachment_link.title
Кличний відмінок

# data[].attributes.attachment_link.description
Щодня ми контактуємо з великою кількістю людей. Процес комунікації - незмінна частина життя чи не кожного. Та чи правильно ми звертаємося до наших співрозмовників? Розберімо ці правила і з'ясуймо, чому кличний відмінок є таким важливим для української мови і які його форми є правильними!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У повсякденному житті ми постійно знаходимося в контакті з людьми навколо нас. Та чи правильно ми до них звертаємося?

Кличний відмінок - одна з відмінних рис української мови, яка робить її мелодичною та співучою. Ми маємо використовувати кличний відмінок під час звертання до будь-якої особи або навіть неживої істоти. Отже, розберімося!

Перш за все, треба розуміти, що в кличному відмінку вживаються не тільки імена, прізвища та по батькові. При звертанні ви також можете вказувати на посаду, особистий статус чи наукове звання людини. Також допускається використання загальних звертань, залежно від ситуації: жінко, чоловіче, хлопче, студенте та інші.

Правила використання кличного відмінка

Всі іменники кличного відмінка незалежно від їхнього лексичного значення можуть закінчуватися всього на 5 (!) різних літер: е, є, о, у, ю . Запам'ятайте їх та умови використання!

Кличний відмінок властивий тільки іменникам, але зараз ми розберемося з їхніми особливостями в рамках використання різних закінчень. Адже закінчення кличного відмінку іменника залежить від закінчення цього ж іменника в називному відмінку.

Кличний відмінок мають усі іменники першої, другої та третьої відмін в однині. У множині форма кличного відмінка збігається з формою називного відмінка: сестри, брати, але для деяких слів також продовжує існувати архаїчна форма із закінченням -ове: сестрове, братове (зараз переважно вживаються у поетичному та урочистому мовленні, як-от у вірші Івана Драча "Німі братове дерева"). Серед таких слів єдиним загальновживаним та нормативним є звертання "панове" (варіант кличного відмінка від "пани"). Ці форми можуть мати різне походження: або архаїчна форма називного відмінка множини іменників з давньою основою на *-ŭ ( сватове), або запозичена питома форма називного множини ( панове - від пол. ), або утворені за аналогією до них форми ( сестрове, братове).

Рідше утворюється він від іменників третьої відміни, бо це здебільшого назви предметів, понять, до яких ніхто не звертається, хоч і тут існує ця форма (переважно в поезії) із закінченням -е: вісте, змінносте, ноче, смерте. Як правило, обидва слова мають форму кличного відмінка у таких звертаннях, як друже Іване, Василю Миколайовичу, пане офіцере (але можна і пане офіцер).

У кличному відмінку однини іменників першої відміни треба вживати закінчення -о, -е (-є), -ю.

Тверда група має закінчення -о: дружино, перемого, сестро;

М'яка група має закінчення -е: воле, земле, Катре, Ілле, Насте, а після голосного та апострофа - закінчення -є: Надіє, мріє, Маріє, редакціє, сім'є;

Мішана група має закінчення -е: теще, душе, площе;

Деякі іменники цієї відміни з основою на м'який приголосний зі значенням пестливості мають закінчення -ю: бабусю, доню, матусю (хоча слово "мати" належить до ІІІ відміни, але "матуся" - до І відміни), Олю, Олюню, Настусю (але Насте).

Іменники другої відміни утворюють кличний відмінок за допомогою закінчень - у, - ю, - е.

Тверда група має закінчення:

-е для більшості безсуфіксних іменників: друже, Петре, Максиме, Києве, Львове, козаче, вовче (для цього типу відмінювання також характерне чергування г, к, х//ж, ч, ш);

-у: (1) якщо іменник містить суфікс на -к-, зокрема -ик, -ок,-ко: батьку, синку, критику, супутнику (крім парубок - парубче), (2) якщо це власні імена іноземного походження з основою на г, ґ, к, х: Людвіґу, Фрідріху, Рюрику; а також іменники: ді́ду, та́ту, си́ну.

іменник Олег має дві форми: Олегу, Олеже. Перший варіант є пізнішим, утвореним за аналогією до сину, батьку, діду, другий давнішого походження і пов'язаний з чергуванням приголосних внаслідок першої палаталізації.

М'яка група має закінчення:

-ю для більшості іменників:Андрію, Василю, Віталію, Грицю, Юрію, краю, розмаю, ясеню, знавцю, царю, кобзарю;

-е для деяких іменників, що закінчуються на -ець (з характерним чергуванням): женче (від жнець), кравче (від кравець), шевче (від швець), хлопче, молодче (але бійцю, борцю, знавцю, добровольцю, а також як прізвища - Жнецю, Кравцю, Швецю). Ця особливість пов'язана з наслідками третьої палаталізації, походженням цього м'якого суфікса від ранішого твердого;

іменник Ігор, хоч і належить до м'якої групи ІІ відміни, але нормативно за правилами правопису має форму Ігоре, хоча в мовознавчій літературі зустрічається також Ігорю.

для іменників середнього роду на -е кличний відмінок тотожний називному.

Мішана група має закінчення:

-е (для власних назв з основою на шиплячий та загальних з основою на -ж, -р): пісняре, газетяре, стороже, тесляре, Дороше, Довбуше;

-у (для деяких іменників мішаної групи з основою на шиплячий, крім -ж, -р): слухачу, керманичу, викладачу, читачу, товаришу.

III відміна

-я (після шиплячого - -а): галчен́я, гус́я, дит́я, ім'́я, козен́я, пл́ем'я; коліщ́а, курч́а, лош́а.

Іменники цієї відміни утворюють кличний відмінок за допомогою закінчення

Кличний відмінок однини збігається з називним та знахідним відмінками. Іменники четвертої відміни мають закінчення

з імені та по батькові - обидва слова вживаються у кличному відмінку: Олександре Петровичу, Оксано Петрівно.

з іменника та імені - обидва слова мають форму кличного відмінка: друже Іване.

з іменника та прізвища - прізвище завжди має форму називного відмінка: пане Ковальчук.

прикметники та займенники у складі звертання мають форму називного відмінка: шановний пане, моя зіронько.

Звертання з двох слів
Успіхів вам на ЗНО з української мови!
Якщо звертання складається:

***

Сподобався матеріал? Поділись ним!

# data[].attributes.attachment_link.title
Кличний відмінок: як правильно звертатися

# data[].attributes.attachment_link.description
У повсякденному житті ми постійно знаходимося в контакті з людьми навколо нас. Та чи правильно ми до них звертаємося? Кличний відмінок - одна з відмінних рис української мови, яка робить її мелодичною та співучою. Ми маємо використовувати кличний відмінок під час звертання до будь-якої особи або навіть неживої істоти. Отже, розберімося!

# data[].attributes.body
За О. Авраменком,                О. Тищенко "Українська мова: правопис у таблицях, тестові завдання"

# data[].attributes.body
За О. Авраменком,                О. Тищенко "Українська мова: правопис у таблицях, тестові завдання"