# data[].attributes.headline
Belgisk folkemord i Kongo. NB: Sterke bileter! 

# data[].attributes.subject
Belgisk folkemord i Kongo. NB: Sterke bileter! 

# data[].attributes.attachment_link.title
VISUAL PROOF OF THE BELGIAN GENOCIDE IN CONGO

# data[].attributes.attachment_link.title
Historie Imperialismen: kampen om Afrika

# data[].attributes.attachment_link.title
Kapittel 4: Kolonialisme og imperialisme

# data[].attributes.attachment_link.description
Fra 1880 startet et kappløp om kolonier. Mange stater forsøkte å skaffe seg politisk, økonomisk og militært herredømme utenfor egne grenser. Det kalles imperialisme. Industrialiseringen, nye transportmidler og bedre våpenteknologi skapte forutsetninger for imperialismen. Nasjonalismen, sosialdarwinismen og behovet for nye råvarer var viktige drivkrefter i den imperialistiske politikken.

# data[].attributes.attachment_link.title
1870-1914 - Imperialisme og kolonisering

# data[].attributes.attachment_link.description
Mellom 1870 og 1914 gjorde ikke Europa bare et inntrykk på verden, det satte sitt stempel på den og hevdet eierskap. Behovet for råvarer og ressurser økte i de voksende industrisamfunnene, og det samme gjorde behovet for nye markeder for salg av industrivarer og ferdigvarer. Derfor ledet store stats

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Fra 1. utgave av Aschehougs leksikon (1906-13).

av KF-bok. Begrenset gjenbruk

Uttrykket imperialisme er likevel forholdsvis nytt. Det kan ikke spores lenger tilbake enn til 1800-tallet. Det ble (ifølge Online Etymology Dictionary) først brukt i 1826 i betydningen "å tale for imperium eller keiserdømme" i sammenheng med Napoleon.

Uttrykket ble imidlertid først populært senere, i forbindelse med det framvoksende britiske imperium. Begrepet er registrert første gang i ordboken Oxford English Dictionary i 1878, i den form som er beskrevet her.

Snart ble uttrykket imperialisme brukt i britisk debatt om bestrebelsene på å knytte det britiske imperium tettere sammen politisk, økonomisk og kulturelt, på britiske premisser. I denne sammenheng ble imperialismen sett på som positiv: Et sivilisert samfunn skulle sivilisere andre samfunn som var "mindre siviliserte". En av forkjemperne for dette var Cecil Rhodes.

Fra Storbritannia spredte ideen seg til andre stormakter, der den ble omsatt i praktisk politikk i konkurranse med britene. Andre stormaktsregjeringer lot seg snart overbevise om at nettopp deres sivilisasjon var minst like god som den britiske og derfor fortjente å utbres over verden; erobring av kolonier var metoden.

Den første bølgen av kolonisering anført av Spania og Portugal fra 1500-tallet hadde fått motgang gjennom de latinamerikanske kolonienes frigjøring tidlig på 1800-tallet. Men Portugal, Spania og Nederland hadde vært tidlig ute med kolonier andre steder, i Asia og Afrika.

Det samme hadde Frankrike og Storbritannia. Nå begynte kappløpet om de resterende områdene, primært i Afrika og Asia. Det tyske keiserriket hadde kommet sent på banen og mente de hadde fått for liten del av kaken.

Belgia trengte seg fram i Kongo. Det russiske tsarveldet hadde allerede tidligere bredt seg ut over Sentral-Asia og Kaukasus. Japan økte sin innflytelse i Korea, tradisjonelt en kinesisk klientstat, og gikk i 1894 til seierrik krig mot Kina i Korea. Andre stormakter grep sjansen i og med denne demonstrasjonen av Kinas svekkelse og krevde utvidede muligheter for handel.

Slik gikk det til at en idé om "rettmessig ekspansjon" ble typisk for en historisk periode fra siste del av 1800-tallet og fram til første verdenskrig. Ofte kalles denne perioden imperialismens tidsalder.

# data[].attributes.attachment_link.description
Imperialisme er en politikk som føres av en stat når den underlegger seg, eller forsøker å underlegge seg, andre stater og samfunn og former dem i sitt eget samfunnsbilde, ofte med religiøs eller ideologisk inspirasjon. Imperialisme betegner også ulike politiske tankeretninger, ideer eller teorier om det samme..