# data[].attributes.body
L'exili és el fet d'abandonar, voluntariament o per la força, el territori que un identifica com a pàtria.

# data[].attributes.body
-Haver de fer una viatge forçat per sobreviure.
-El dolor intern en deixar una part de la seva vida i perdre a familiars.
-Tot el maltracte que rebien, sobretot les nenes i dones.

# data[].attributes.body
-Elisabeth Eidenbenz: Va ser una mestra i infermera, fundadora de la Maternitat d'Elna, que entre 1939 i 1944 va aconseguir salvar aproximadament a uns 600 nens entre refugiats republicans espanyols i jueus que fugien de la invasió nazi. Als anys trenta era una jove que havia tingut les seves il·lusions i ideals. A principis de setembre de 1939, formava part dels moviments socials que es preocupaven pels successos a Espanya. Fets que afectaven de manera tràgica la societat espanyola i que eren el preludi del que ben aviat passaria a la resta de Europa. La població espanyola era bombardejada constantment i hi havia manca d'aliments i assistència mèdica. Què hi podia fer ella? Es preguntà sovint. Amb l'evacuació que es feia de la població civil es va organitzar una gran recollida d'aliments, roba i diners per a productes bàsics. Amb tot el material recol·lectat van omplir quatre camions que, juntament amb voluntaris com ella mateixa, van arribar a Espanya el 14 d'abril de 1937. Dissortadament van haver de recular juntament amb l'èxode republicà i la maternitat d'Elna va ser l'ultima parada per a molts que van voler quedar-se a ajudar.

# data[].attributes.body
-Remei Oliva: Va ser una exiliada, a començaments quan el seu germà va aconseguir un camió va proposar marxar amb ell cap a la frontera. A les onze de la nit li passaba a recollir el seu germà per sortir cap a la frontera. El seu marit feia dies que era fora amb el seu regiment i ara els franquistes ja eren a les portes de Barcelona. Pensava en la importància de les petites coses. Tot allò quotidià què es deixa enrere i que segurament mai no es tornarà a veure. No s'ha pogut dur gairebé res. Una mica de roba, menjar i mantes ja que el camió era descobert i era gener. Dalt del camió li esperaven deu persones, dos de ells nens. Se li  quedarà gravat a l'ànima sempre el moment en que el camió arrenca i començo a perdre de vista casa seva. Havíen de recollir a més gent però sense perdre temps. S'apropaven els franquistes. A banda i banda de la carretera de l'èxode gent caminant, damunt avions franquistes bombardejant una població agònica. Era la carretera de la costa així que sovint també els vaixells els disparaven amb canons.

# data[].attributes.body
-Joana Pascual: Tenia dos fills i un marit. Va fugir cap a frança per deixar els seus fills amb els sobres. Va tornar a Barcelona per informar a la seva familia. Joana com la resta de dones que estaven embarassadesEs van ajuntar quatre noies, una era funcionaria de la generalitat republicana. Van natejar la barraca tant com vam poder. El seu amic forner els va dur d'amagat colònia pels polls, la sorra de la platja n'era plena i ells no teniem cap altre lloc on dormir. Homes i dones estàvem separats per una riera i de lluny va poder veure el seu marit. Es va fer voluntari per netejar les latrines de les dones i així almenys podia estar una mica més a prop. Li deia que no patis, que em trauria d'aquí.

Aquells mesos la Maternitat d'Elna havia creat unes barraques especials on ens haviem de quedar fins poc abans del part. Allà hi va coneixer la senyoreta Elisabeth.

# data[].attributes.body
-Maria García: Va ser una infermera la vida va estar marcada per la Guerra Civil, el camp de concentració de la platja d'Argelers, la maternitat d'Elna, i l'exili forçós.  Un cop a Girona van buscar un oculista perquè li treies un tros de metralla que tenia a l'ull. Un cop se'l van treure no els va voler cobrar, li va abraçar i el va desitjar sort per arribar fins a la frontera. Va ser un miracle trobar-lo ja que encara li faltaven molts de quilòmetres per arribar-hi. Un cop a la frontera, a Puigcerdà, es van trobar amb el seu xicot, en Teófilo. A qui no veia des de feia mesos. També amb el d'una companya. Tots plegats van passar la frontera al cap de tres dies.

"Dues passes endevant, això és França, ara segueixin els gendarmes." Despres vindrien les empentes i els crits. Els de les cases  miraven malament. Més endavant vam descobrir què es feia mala propaganda d'ells. Un cop van arribar a la  nova llar no es ho podiem creure.

# data[].attributes.body
Les condicions que gaudien les dones cuan van passar per la maternitat eren els aliments per els nadons i per elles una estància, medicaments, estrics etc.

Les despeses que suposa el funcionament de la Maternitat es pagaven amb donatius d’organitzacions associades a ella i estaven a càrrec dels voluntaris suïssos que recollien aliments i roba per traslladar-ho a França.

# data[].attributes.body
Joana Pasqual: El seu recorregut comença de Barcelona fins a Figueres, Perpinyà i per ultim a la platja d'Argelers.
María García: El seu recorregut comença de Barcelona  fins a Girona, Puigcerdà i per ultim a la platja d'Argelers.
Remei Oliva: El seu recorregut comença de Barcelona fins a Girona, Figueres, Portbou, Cervera per ultim a la platja d'Argelers.

# data[].attributes.body
-SAINT-CYPRIEN Y BARCARÈS

# data[].attributes.body
GURS

# data[].attributes.body
RIVESALTES

# data[].attributes.body
ARGELERS

# data[].attributes.body
VERNET D'ARIÈGE

# data[].attributes.body
SEPTFONS

# data[].attributes.body
En aquestes fotos podem veure tots els refugiats tancats en un camp de concentració. Passan gana i molt fred amb unes condicions pessimes.

# data[].attributes.body
En aquestes fotos podem veure tots els refugiats intentant fugir del país desesperats. Amb unes condicions una mica dures ja que habien nens petits pasan gana i fred.