# data[].attributes.attachment_link.title
v.VII::Jus lo front port vostra bella semblança//Estramps::Jordi de Sant Jordi

# data[].attributes.attachment_link.description
Jus lo front port vostra bella semblança
de què mon cors nit e jorn fa gran festa,
que remirant la molt bella figura
de vostra faç m'és romasa l'empremta
que ja per mort no se'n partrà la forma;
ans quan serai del tot fores d'est segle
cells qui lo cors portaran al sepulcre
sobre ma faç veuran lo vostre signe.

# data[].attributes.attachment_link.description
Jordi de Sant Jordi neix al regne de València cap a les darreries del segle XIV. Des de ben jove ocupa el càrrec de cambrer del rei Alfons el Magnànim, i els documents de l'època el situen sempre on es decideix la sort del regne.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jordi de Sant Jordi - Wikipedia, la enciclopedia libre

# data[].attributes.attachment_link.description
Jordi de Sant Jordi, caballero y escritor en valenciano, nacido entre 1395 y 1400 y muerto probablemente en el 1424 en el castillo de la Vall d'Uixó, hijo de musulmanes conversos.​ Tuvo el cargo de camarero real y disfrutó de la protección de Alfonso el Magnánimo.​

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mentre esperava que arribés a la llibreria el primer lliurament de la col·lecció Tast de Clàssics de l'editorial Barcino -de Jordi de Sant Jordi amb la versió en català de Carles Duarte-, vaig tornar al volum Poesies, l'excel·lent edició crítica d'Aniello Fratta per a la col·lecció Els Nostres Clàssics, de la mateixa editorial. Un llibre admirable, no tan sols pel rigor amb què estableix el text, que lògicament serveix de base per a la versió de Carles Duarte, sinó perquè és una autèntica festa literària: a la introducció, als davantals que precedeixen els poemes i les notes hi ha un exquisit treball de detecció de fonts i cites que es converteix en un apassionant viatge per la literatura precedent i que alhora és, també, un homenatge als estudiosos i divulgadors de l'obra de Jordi de Sant Jordi, molt especialment a Martí de Riquer.

La primera vegada que vaig llegir aquesta edició crítica, em va desconcertar i seduir la interpretació que Aniello Fratta hi fa de " Jus lo front". Fins llavors, estava convençut que la primera estrofa es referia a l'empremta indeleble que els assassins deixaven als ulls de les seves víctimes. Es tractaria, doncs, d'una barreja dels motius de la mort per amor i de l'amor més enllà de la mort, amb una petita dosi de belle dame sans merci. Anniello Fratta, en canvi, aprofundeix en la tesi que ja havien defensat Costanzo di Girolamo i Donatella Siviero sobre la relació entre els Estramps i el Dant.

Copio la primera estrofa de l'edició crítica d'Aniello Fratta:

Jus lo front port vostra bella semblança,

de què mon cors nit e jorn fa gran festa,

que, remiran la molt bella figura,

de vostre ffaç més romassa l'empremta,

que ja per mort no se'm partrà la forma;

ans, quant seray del tot fores d'est segle,

çels qui lo cors portaran al sepulcre

sobre me faç veuran lo vostre signe.

Aquesta és la traducció de Martí de Riquer i Lola Badia a Les poesies de Jordi de Sant Jordi, publicada per Tres i Quatre al 1984:

Sota del front porto la vostra bella semblança, per la qual cosa faig gran festa nit i dia, perquè contemplant la molt bella figura, m'ha quedat l'empremta de la vostra faç, de tal manera que encara que em mori so se me n'anirà la imatge, ans quan seré del tot fora d'aquest segle, aquells qui portaran el cos al sepulcre, veuran el vostre signe sobre la meva faç.

I, finalment, la versió de Carles Duarte per a la col·lecció Tast de Clàssics:

Porto sota el front el vostre bell semblant

i en fa el meu cos nit i dia gran festa,

que, contemplant la molt bella figura,

del vostre rostre, me'n queda l'empremta,

que ni la mort n'esvanirà la forma;

ans, quan seré del tot fora del món,

els qui el meu cos portaran al sepulcre

sobre el meu rostre veuran la vostra ombra.

"Jus lo front", finalment, es refereix al pensament i no als ulls, de manera que aquella primera interpretació un xic tenebrosa sembla esvanir-se davant del deute de Jordi de Sant Jordi amb la poesia del Dant, com es pot llegir a " Per una rilettura di Jus lo front di Jordi de Sant Jordi". Però, d'on venia aquella interpretació? La felicitat de tenir a les mans la nova edició en un sol volum de Los trovadores de Martí de Riquer -l'obra que he navegat tantes vegades a la biblioteca, en l'antiga edició en tres volums d'Ariel- s'ha convertit en gratitud per haver-me obert les portes de la literatura medieval fa tant de temps i he tornat als volums, tan desfasats com es vulgui però sempre estimulants, de la Història de la Literatura Catalana, el famós Riquer-Comas-Molas. Gilabert de Próixita, Ramon Savall, Andreu Febrer, Pere Queralt, Melcior de Gualbes, Arnau d'Erill... Jordi de Sant Jordi, p. 664:

És a dir, als ulls (car això significa la perífrasi "sota el front") el poeta porta retratada la imatge de la seva dama, ja que l'ha contemplada tant i tan devotament que sembla que la seva figura ha romàs fixada i immòbil a la retina. Quan el poeta morirà, els qui portaran el seu cos al sepulcre comprovaran que la imatge ha romàs gravada a la part més noble de la faç. Hi ha ací el ressò de la creença popular segons la qual als ulls de la persona assassinada resta gravada la imatge d'aquella que l'ha occida. El poeta ha mort per amor, i a la seva retina ha restat el retrat de l'assassí, o sia la dama.

Aquesta interpretació primera, la que m'ha acompanyat tant de temps quan llegia els Estramps, manté -fins i tot ara i segurament per sempre- la seva empremta. Llegeixo la versió de Carles Duarte i les paraules de Martí de Riquer conviuen amb la interpretació d'Aniello Fratta, més exacta, admirable sens dubte; però ja mai no s'esvanirà la forma de l'altra, amb la qual faig gran festa literària.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mentre esperava que arribés a la llibreria el primer lliurament de la col·lecció Tast de Clàssics de l'editorial Barcino -de Jordi de Sant Jordi amb la versió en català de Carles Duarte-, vaig tornar al volum Poesies , l'excel·lent edició crítica d'Aniello Fratta per a la col·lecció Els Nostres Clàssics, de la mateixa editorial.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
literatura española del siglo xv. poesía valenciana del siglo de oro. métrica. recursos estilísticos

# data[].attributes.attachment_link.title
Encuentra aquí información de Jus lo front; Jordi de Sant Jordi para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago

# data[].attributes.attachment_link.description
Información confiable de Jus lo front; Jordi de Sant Jordi - Encuentra aquí ✓ ensayos ✓ resúmenes y ✓ herramientas para aprender ✓ historia ✓ libros ✓ biografías y más temas ¡Clic aquí!

# data[].attributes.attachment_link.title
jordi de sant jordi- Magisteri Teatre-Mag Poesia

# data[].attributes.body
Cal destacar que es tracta d'una cançó sense rima, tot i això, té una gran musicalitat. Com és habitual a la producció poètica d'aquest autor, el tema és amorós: parla de l'amor de l'autor per una dama d'aclaparadora bellesa (probablement Margarida de Prades) que hi apareix idealitzada. Utilitza un llenguatge culte, ja que és un poema dirigit a un públic instruït, i conté, encara, molt lèxic provençal. Així, doncs, aquesta obra està considerada una de les millors cançons de tota la tradició poètica medieval, i el seu autor, Jordi de Sant Jordi, és un dels poetes més importants d'aquest Segle d'Or.

# data[].attributes.body
Gràcies als seus viatges, va entrar en contacte amb els nous estils estètics. La seva obra està influïda pels stilnuovisti italians, per Petrarca, per Roman de la Rose i per Ovidi. Malgrat això, Jordi de Sant Jordi continua utilitzant els tradicionals versos decasíl·labs de la poesia catalana en cobles de vuit versos.

# data[].attributes.body
Jordi de Sant Jordi és un dels grans autors d'aquest segle d'Or i el més original dels poetes anteriors a Ausiàs March. Les seves obres, inserides en la tradició trobadoresca i principalment de temàtica amorosa, trenquen amb la despersonalització d'obres anteriors i destaquen per la puresa i la  musicalitat en l'expressió personal. La veu del poeta (el jo líric) està present a tota la composició, ja que està expressant els seus sentiments envers una dama.

# data[].attributes.headline
FIGURES RETÒRIQUES QUE APAREIXEN AL POEMA

# data[].attributes.subject
FIGURES RETÒRIQUES QUE APAREIXEN AL POEMA

# data[].attributes.body
• Als versos 1, 2, 4, 5, 8, 26... hi han hipèrbatons.
• Apareixen encavalcaments suaus als versos 1a2, 4a5, 7a8, 9a10, 14a15, 15a16.
• Encavalcaments abruptes als versos 10a11, 13a14, 17a18, 29a30...
• També cal destacar un pleonasme al vers 28 “Amorós, bells, plus penetrants que estrella;”.
• Trobem personificacions als versos 16 “amor qui em penetra”, 33 “l'amor que us hai en totes les parts m'ascla”, 38 “d'amor que m'ard e mos cinc senys desferma”, 41 “Oh cors donós, net de frau e delicte”...
• A més, trobem metàfores als versos 17 “son carçre”, 24 “blanca coloma”, 25 “bella sens par”, 41 “cor donós”...
• També apareixen hipèrboles: tota la primera estrofa, així com la quarta són hiperbòliques.
• A la primera diu que l'amor de la seva estimada li ha deixat una marca al front i a la quarta descriu la dama exagerant les seues virtuts. Hi ha una altra hipèrbole al vers 48 “Pus vostre sui i serai tant com visca”.
• Trobem un apòstrofe al vers 41 “Oh cors donós, net de frau e delicte!”. • Comparacions als versos 9a13, 18, 23, 27, 28, 32,...
• Cal destacar que l'autor avantposa els adjectius als noms, per donar-los més èmfasis.

# data[].attributes.body
Pel que fa a l'anàlisi de la forma, es tracta d'un text poètic de 52 versos, dividits en 6 estrofes de vuit versos decasíl·labs cada una, i una tornada de quatre versos, també de deu síl·labes cada un. No hi ha rima. Són tots versos blancs, segueixen la mètrica del poema però no tenen  rima de cap classe.

# data[].attributes.body
Al poema, Jordi de Sant Jordi descriu el que sent per una dama. Descriu les seues sensacions al contemplar-la i els seus sentiments. A més a més, alaba les virtuts de la dama en qüestió.

# data[].attributes.body
La seva lírica s'allunya de la despersonalització en què s'havien sumit les obres de tradició trobadoresca. Trobem en la seva poesia reminiscències dels stilnuovisti italians, de Petrarca, del Roman de la Rose francès i dels clàssics. Pel que fa a aspectes formals, però, continua usant la cançó amb cobles de vuit versos decasíl·labs amb la quarta síl·laba accentuada. La seva poesia és essencialment amorosa i sol utilitzar un senyal per referir-se a l'estimada.

# data[].attributes.body
La seva poesia és essencialment amorosa i sol utilitzar un senhal per referir-se a l'estimada.

# data[].attributes.body
Jordi de Sant Jordi va ser cambrer d'Alfons el Magnànim. Cavaller, poeta i músic, va gaudir de gran prestigi en la Cort i és el poeta més original de tots els que precediren Ausiàs March.

# data[].attributes.body
En la poesia de la Corona d'Aragó no hi va haver renovació durant el segle XV com s'havia esdevingut en la prosa. La poesia trobadoresca va ser el model lingüístic i temàtic de la lírica amorosa culta fins l'obra d'Ausiàs March. Durant els segles XIV i XV els poetes es movien a l'entorn de les corts reials i, tot i que continuaren usant el provençal, hi va sorgir una poesia de caire realista oposada a la tradició trobadoresca. A poc a poc els nostres autors completen el procés de desprovençalització lingüística, mentre que l'ideari amorós bastit entre els segles XI i XIII continua més o menys present durant segles.

# data[].attributes.body
Durant el segle XV, el lideratge econòmic que havia mantingut Barcelona passarà a València. Aquest auge econòmic es tradueix en floriment artístic i literari, i la ciutat esdevé, amb Nàpols, un dels principals centres creatius de la Corona d'Aragó.

# data[].attributes.body
El segle s'enceta amb un canvi dinàstic. Havent mort el 1410 sense descendència Martí l'Humà, el 1412 en el compromís de Casp, representants de tota la Corona trien Ferran d'Antequera, de la família Trastàmara, com a nou rei. El seu successor, Alfons el Magnànim, s'ocupa bàsicament de l'expansió mediterrània, cosa que afavoreix l'intercanvi cultural entre els regnes italians i la Corona d'Aragó.