# data[].attributes.headline
Зав'ялова Поліна Сергіївна 4-А клас

# data[].attributes.subject
Зав'ялова Поліна Сергіївна 4-А клас

# data[].attributes.body
Лада Лузіна справжнє ім'я Владислава Миколаївна Кучерова (Лузина — прізвище матері) (укр. Лада Лузіна; нар. 21 жовтня 1972, Київ, Українська РСР) — українська російськомовна письменниця.  Очолює список найуспішніших письменників України 2011—201

# data[].attributes.headline
Чикурової Богдани 4-А клас

# data[].attributes.subject
Чикурової Богдани 4-А клас

# data[].attributes.body
Лютий Григорій Іванович - народився 7 лютого 1949 року в місті Гуляйполі Запорізької області в сім’ї вчителів – хліборобів.
Взято з інтернету. https://vseosvita.ua/library/embed/0100fy68-2f35.doc.html

# data[].attributes.headline
Федоченко Єкатерина

# data[].attributes.subject
Федоченко Єкатерина

# data[].attributes.body
Ольга Куреленко-народилася 14 листопада 1979 року. Вона жила з бабусею в чотирикімнатній квартирі, де крім їх ще проживало 6 дорослих і кілка дітей.

# data[].attributes.headline
Артема Селiна 

# data[].attributes.subject
Артема Селiна 

# data[].attributes.attachment_caption
12 відомих людей родом із Запоріжжя

# data[].attributes.headline
Заіграєв Тимофій 4-А

# data[].attributes.body
Заіграєв Тимофій 4-А клас

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Запорозька Січ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Славетне місто Запоріжжя для багатьох відомих в Україні та світі людей стало рідним

Багато талантів називають його своєю малою батьківщиною, хтось тут народився, або жив тут тривалий час, але запам'ятав на все життя, бо саме в цьому місті з ним сталося щось визначне. "Запорозька Січ" розповість і про тих, хто завдячує Запоріжжю, і ким, своєю чергою, пишається Запоріжжя.

Олександр Цфасман

У 1906 році в Олександрівську в родині перукаря Наума (Нохіма-Іцхока) Вульфовича Цфасмана і Поліни Ізраілевни Цфасман (уродженої Гохгілернт) народився майбутній відомий композитор, аранжувальник, диригент, один з родоначальників радянського джазу, художній керівник джаз-оркестру Всесоюзного радіо (1939-1946).

З 7 років Олександр навчався гри на скрипці і фортепіано. У 12 років вступив на фортепіанне відділення музичного технікуму в Нижньому Новгороді, куди сім'я перебралася під час Громадянської війни, рятуючись від єврейських погромів.

Хлопчик зумів виробити свій неповторний фортепіанний стиль. Його барвистий піанізм впізнається миттєво і запам'ятовується на все життя.

Леонід Утьосов

У лютому 1914 року в Олександрівську найбільшою розвагою містян було відвідування театру Войталовського - дерев'яної будівлі на 300 глядачів, в районі нинішньої площі Свободи. Напередодні Першої світової війни там гастролював пересувний театр Азамат-Рудзевич "Мозаїка". У репертуарі - драми, оперети і комедії, в яких сяє 18-річний актор Льодя Вайсбейн - Леонід Утьосов.

У нашому місті Леонід Осипович познайомився зі своєю музою і коханням - Оленою Голдін, з якою прожив у шлюбі майже пів століття.

Їхній роман почався навіть не в Олександрівську, а ще "на підступах" до нього. Пересадка була в Нікополі, де актор зайшов у кафе. Незабаром увійшли ще двоє - чоловік і маленька чорнява дівчина. Чоловік знав, хто такий Утьосов і, показавши на нього супутниці, щось шепнув. Дівчина скорчила зневажливу гримасу.

Вдруге цю чорняву дівчину Утьосов зустрів уже в Олександрівську - на сцені театру Войталовського. Вона виявилася актрисою з чудовим псевдонімом - Олена Ленська. Помсту за нещодавнє "фу" Леонід Утьосов вибрав незвичну - запросив красуню на обід в ресторан. Поки обідали, за вікном почався "доленосний" дощ.

На відміну від ще "безквартирної" Олени, Леонід на той день знайомства вже знайшов собі притулок в Олександрівську - в прибутковому будинку Лещинського.

Галантний кавалер, навіть незважаючи на різницю у віці (йому - 18, їй - 21), не розгубився: "Може, моя пропозиція здасться вам безглуздою, але давайте зайдемо до мене і перечекаємо негоду. А потім я допоможу вам знайти кімнату". Шукати кімнату Олені вже не довелося - на другий день знайомства вона погодилася вийти за Утьосова заміж. "Вона увійшла в мою кімнату і більше з неї не вийшла. Начебто дощ йшов 49 років. Вона стала моєю дружиною", - згадував Леонід Осипович у своїй книзі "Спасибі, серцю!".

Володимир Войнович

Автор роману-анекдоту про пригоди солдата Івана Чонкіна народився в 1938 році в Душанбе. А в 1941 році з батьком і матір'ю переїхав до Запоріжжя і жив тут до евакуації на початку війни. Вдруге Володимир Войнович з'явився у Запоріжжі вже підлітком - у 13 років. "Місто для мене рідне. Я жив у Запоріжжі до 19 років, звідси пішов у армію. Тут я закінчив ремісниче училище, працював на алюмінієвому заводі і на будівництві житлового будинку. Тут стрибав з парашутом в аероклубі на Космосі. Тут у мене була перша любов. З дівчиною ми познайомилися і гуляли в Дубовому гаю", - згадував Войнович.

Як зізнався письменник, ані Париж, ані жодне інше місто у світі ніколи не викликало у нього стільки захвату, як Запоріжжя в ті роки.

"Ми приїхали з Середньої Азії, де були газові лампи і не було жодних зручностей. А в Запоріжжі - електрика, радіо, гаряча вода, багатоповерхові будинки. Пам'ятаю, як я в армії доводив ленінградцям, що Запоріжжя - найкрасивіше місто СРСР", - ділився письменник спогадами. До речі, про запорізький період життя Войновича можна прочитати в одній з його книг - "Автопортрет. Роман мого життя", виданій у 2010 році.

Яків Пункін

В перші дні Другої Світової війни на території Радянського Союзу 19-річний запорізький хлопчина Яків Пункін потрапив до німецького полону. Потім були 4 роки концтаборів, тиф, невдала спроба втечі, 3 тижні в крижаному карцері майже без води і їжі. Коли ж Якова звільнили, він важив усього 30 кг. А вже через 4 роки - у 1949 році, повернувшись до рідного міста, Пункін стає чемпіоном СРСР з боротьби. Ще через 3 - нашим першим олімпійським чемпіоном, вигравши Олімпіаду в Гельсінкі.

"Людина без нервів", як його охрестили фінські журналісти, виграв на турнірі всі 5 поєдинків. Свого суперника по олімпійському фіналу запоріжець поклав на лопатки коронним прийомом - кидком з прогином, так званим, "гвинтом". Його, крім Пункіна, не міг виконати більше ніхто в світі. Секрет неповторного прийому - в нервовому тику Якова, який був наслідком фронтової контузії нашого земляка: у борця сіпалося плече, суперникам здавалося, що кидок піде вліво, а Пункін раптово розвертав його вправо.

Леонід Жаботинський

За одне тренування Жаботинський підіймав по 35 тонн "заліза" і протягом 11 років утримував у своїх руках титул найсильнішої людини планети. Він був кумиром багатьох хлопців, серед яких і відомий Арнольд Шварценеггер.

"Ну що ж, наші дівчата знають, за кого заміж виходити!", - такими словами на початку 60-х зустрічав у Запоріжжі уродженця Сумщини Леоніда Жаботинського тодішній голова облради профспілок і майбутній директор "Дніпроспецсталі" Микола Єльцов. Приїхавши одного разу на змагання в Запоріжжя, важкоатлет Жаботинський зустрів тут любов всього свого життя. Місто за порогами подарувало Леоніду не тільки дружину Раю, але і всесвітню спортивну славу - переїхавши до Запоріжжя, спортсмен ставить свій перший світовий рекорд, вперше стає чемпіоном СРСР і призером чемпіонату світу. А головне - у 1964-му запоріжець виходить на олімпійський поміст. Там наш земляк став автором головної сенсації XVIII Олімпійських ігор. Для перемоги Жаботинському необхідно було зробити щось на ті часи фантастичне - штовхнути на 7,5 кг більше, ніж світовий рекордсмен Юрій Власов. Москвич, витративши всі свої спроби, зупинився на неймовірному результаті - 210 кг. Жаботинський замовляє 217,5 і з останньої спроби таки підіймає цю вагу над головою! Головному тріумфатору Токіо після такої перемоги довірили особливо важливу місію - нести прапор СРСР на церемонії закриття Олімпіади. Тут він відзначився знову - мало того, що проніс 16-кілограмовий прапор через весь стадіон в одній витягнутій руці, так ще і, проходячи повз ложу імператора, відмовився схиляли прапор. Через 4 роки Леонід Іванович знову пронесе прапор країни по олімпійському стадіону - на відкритті Олімпіади в Мехіко, яку так само виграє.

Володимир Ященко

3 рази на найбільших змаганнях наш земляк стрибав вище всіх на планеті - встановивши 3 світових рекорди майже за 1 рік!

Сам Володимир Ященко зізнавався, що не докладає особливих зусиль, а просто літає над планкою. За це його і називали генієм стрибків у висоту. На жаль, через отриману травму дуже швидко закінчилася його спортивна кар'єра. І дуже рано Володимир Ященко пішов з життя. Він помер у віці 40 років.

Володимир Ященко почав займатися стрибками у 12 років. А у 1976 році у віці 17 років встановив світовий рекорд для юніорів - 222 см. І раптом у 1977 році - світова сенсація! 18-річний хлопчина із Запоріжжя Володимир Ященко злітає вище всіх на планеті - 2 м 33 см! Причому, звичайним перекидним способом, а не модним в той час, та й більш ефективним, "флопом". Сталося це на матчі збірних команд юніорів СРСР і США в американському місті Річмонд, в 30-градусну спеку. Протягом 10 хвилин цей поки ще особливо нікому не відомий Ященко б'є спочатку рекорд Європи, а потім і світу - 2.31 і 2.33.

А в червні 1978 року під час матчу з легкої атлетики між командами США і СРСР Ященко поліпшив свій же світовий рекорд для відкритих майданчиків, подолавши планку на висоті 234 см.

Через півроку-рік на чемпіонаті Європи він встановив світовий рекорд для залів - 2.35.

За підсумками 1978 року Володимир Ященко був визнаний кращим спортсменом планети і отримував від прихильників по 3 тис. листів на день. На узбіччя життя його викинула система - його змушували виступати на всіх без винятку змаганнях, щоб як рекордсмену світу своєю участю їх "прикрашати".

Результат - травма меніска, численні операції, після чого фізична травма переросла в психологічну...

Олександр Никоненко

Академік Національної академії медичних наук України, член правління Українського товариства хірургів, член Координаційної Ради з трансплантології, багато років головний позаштатний трансплантолог Міністерства охорони здоров'я України Олександр Никоненко родом не з нашого міста, але все життя живе і працює в Запоріжжі. Він відомий в Україні і за кордоном хірург і вчений, наукові досягнення якого відіграли велику роль у розвитку перспективних напрямків трансплантології, серцево-судинної хірургії та ендокринології. Блискучий практик і фахівець Олександр Никоненко вперше в Україні виконав успішну операцію з пересадки серця, а у 2011 році одночасно провів з колегами трансплантацію печінки, нирки і підшлункової залози.

Автор понад 520 наукових праць, 4 монографій, 4 посібників та 4 авторських свідоцтв. На підставі особистого досвіду і власної практики видав посібник із трансплантації печінки, для впровадження цієї операції в інших хірургічних центрах України. Вперше у світі видав "Атлас патоморфології ниркових трансплантатів", який має велике науково-практичне значення.

Олександр Гусаков

Запорізький оториноларинголог зі світовим ім'ям Олександр Дмитрович Гусаков майже 60 років повертав людям здоров'я і слух.

Багато методик, які сьогодні широко використовуються для лікування захворювань вуха у всьому світі, вперше були впроваджені в практику фахівцями Запорізького міжобласного центру мікрохірургії вуха і сурдології, який з дня його заснування очолював професор, доктор медичних наук, завідувач кафедри оториноларингології Запорізької медичної академії післядипломної освіти Олександр Гусаков. Понад 2 тис. хворих на отосклероз знову стали чути завдяки протезам найменшої кісточки слухового апарату, які професор робив власноруч і безкоштовно дарував своїм пацієнтам.

Професор Гусаков помер 1.11.2020. Його зламала не старість, він програв у боротьбі з вірусом.

Олександр Авраменко

Про сучасну українську мову - по-сучасному!

Автор шкільних підручників з української мови та літератури народився в Запоріжжі у 1971 році. Вступив до Запорізького національного університету, який закінчив з відзнакою в 1995 році. У 1996 році став лауреатом конкурсу "Вчитель року". Потім навчався в Українському вільному університеті (Мюнхен, Баварія), який закінчив з відзнакою. У 2007 році став лауреатом Міжнародної літературно-мистецької премії ім. Григорія Сковороди.

Протягом 2002-2016 років мовознавець Олександр Авраменко був автором і ведучим передачі "Загадки мови" на Першому каналі Національного радіо України. З 2009 року Олександр випускає збірки аудіодиктантів. Він є автором унікального самовчителя "Українська за 20 уроків". З 2015 року веде мовну рубрику "Експрес-урок" на телеканалі "1+1".
Зараз Авраменко очолює робочу групу з розробки програм Зовнішнього незалежного оцінювання з української мови та літератури. Також він є упорядником посібників для проведення державної підсумкової атестації в українських школах.

Alyosha

2010 року співачка Alyosha представила Україну на пісенному конкурсі Євробачення. Співачка народилася у Запоріжжі у родині міліціонера, працівника ДАІ Олександра та Людмили Кучер, робочої на авіазаводі. Батько Олени - рибалка, та тому в дитинстві дівчина продавала рибу. Брати Олени займалися карате та кунг-фу, вона їм допомагала тренуватися, вони ж брали її в свою компанію та називали її Льошка, частіше просто Льо. У шкільні роки вона співала у хорі та займалася у музичній студії "Юність". Закінчила факультет естрадного вокалу у Київському національному університеті культури і мистецтв.

2011 року Альоша здобула звання "Співачка року" у рейтингу народних уподобань "Фаворити Успіху" в Україні.

Співачка має голос діапазоном 4 октави. Вона є авторкою багатьох власних пісень, а також пісень Наталі Могилевської, дуету Олексія Потапенка та Анастасії Каменських.

Юлія Ратнер

У 17 років модель із Запоріжжя Юлія Ратнер стала обличчям Valentino. Сьогодні вона одна з найбільш затребуваних молодих фешн-моделей світу і живе десь між Парижем, Лондоном і Нью-Йорком.

Її дідусь - Леонід Анатолійович Ратнер - славетний радянський і український гандбольний тренер. За словами дівчини, він теж зіграв свою роль у її кар'єрі.

"Дідусю я вдячна за те, що з легкістю тримаюся перед камерами. З самого дитинства у нас вдома регулярно бували журналісти, що, своєю чергою, не могло не вплинути на моє вміння триматися перед об'єктивами.Але хочу зазначити, що людина, якій я цілком і повністю зобов'язана своїм успіхом - моя мама. Саме вона повірила не тільки в мене, а й мені, коли все це почалося. Вона була зі мною, коли більше нікого не було, з самого початку, опорою і підтримкою, і залишається нею донині. Якби не вона, я б так і залишилася нікому не відомою дівчинкою із Запоріжжя", - каже Юлія.

Олена Жупіна

Дворазова чемпіонка світу (1996, 1998) у стрибках з вишки і в синхронних стрибках, учасниця Олімпійських ігор 1996 року в Атланті, бронзова призерка Олімпіади-2000 Олена Жупіна народилася у 1973 році в Запоріжжі. Спортивну кар'єру закінчила у 2005 році, проте досі разом з дітьми ходить поплавати в басейні "Славутич" СК "Мотор Січ".

- Був такий час, що тренери з різних видів спорту ганялися за перспективними дітлахами. Я, як виявилося, підійшла для спортивної гімнастики, а чому б і ні... струнка, симпатична 4-річна дівчинка.

Здавалося б, переді мною відкриваються чудові перспективи - і літала як метелик, і кульбіти крутила, але от біда, - закрили нашу секцію.

Хтось придумав, що вона безперспективна в Запоріжжі. А хтось інший вирішив, що стрибки в воду - в самий раз. Ось і загнали всіх у басейн. І я про це не шкодую. Але якби у мене з'явилася б можливість прожити друге життя, я б швидше за все залишилася в гімнастиці. Але втретє - обов'язково перейшла б у стрибки", - розповідала в одному з інтерв'ю Олена.

Читайте також: Як виглядають 10 унікальних храмів різних релігій у Запорізькій області - фото

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини запоріжжя

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
відомі запоріжці

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
запоріжці відомі на весь світ

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
знамениті люди родом із запоріжжя

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
якими пишається місто

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Запорозька Січ

# data[].attributes.attachment_link.title
12 відомих людей родом із Запоріжжя

# data[].attributes.attachment_link.description
Багато талантів називають його своєю малою батьківщиною, хтось тут народився, або жив тут тривалий час, але запам'ятав на все життя, бо саме в цьому місті з ним сталося щось визначне. "Запорозька Січ" розповість і про тих, хто завдячує Запоріжжю, і ким, своєю чергою, пишається Запоріжжя.

# data[].attributes.headline
Альоша Гужели Дашы

# data[].attributes.body
Альоша Гужели Дашы

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Алёша ( укр. Альо́ша; также Alyosha, наст. имя - Еле́на Алекса́ндровна Топо́ля, до замужества - Ку́чер, укр. Олена Олександрівна Тополя; род. 14 мая 1986 года, Запорожье, УССР, СССР) - украинская певица. Alyosha победила на национальном отборе и представила Украину на международном песенном конкурсе Евровидение-2010 в Осло (Норвегия), где заняла 10-е место.

Алена Кучер родилась 14 мая 1986 года в городе Запорожье в семье милиционера, работника ГАИ Александра Николаевича Кучера и Людмилы Фёдоровны Кучер, рабочей на авиазаводе. У Алёны есть два брата, один из них - Руслан Кучер. Отец Алёны - заядлый рыбак, и поэтому в детстве она продавала рыбу. Братья Алёны занимались каратэ и кунг-фу, она им помогала тренироваться; они же брали её в свою компанию и называли её Лёшка, чаще - просто Лё. В школьные годы она пела в хоре и занималась в музыкальной студии популярной музыки "Юность", под руководством заслуженного работника культуры Владимира Артемьева (его воспитанником, в частности, является Александр Панайотов). После школы окончила факультет эстрадного вокала в Киевском национальном университете культуры и искусств.

В 2006 году Алёна побеждает на международном конкурсе "Ялта-2006", а спустя два года певица становится обладателем первой премии на Международном фестивале "Песни моря" (2008) в Севастополе. В 2009 году она подписывает договор с продюсерским центром " Catapult music", где она и получила свой сценический псевдоним.

Украинских же слушателей певица покорила песней "Снег". В декабре 2009 года на "Снег" был отснят видеоклип.

По собственному признанию Елены, она сама пишет слова и музыку к своим песням: в частности, она написала музыку к песне "To Be Free". Помимо того, Alyosha является автором некоторых песен Насти Каменских, Натальи Могилевской, дуэта Потапа и Насти Каменских.

Певица Alyosha со своей песней "To Be Free" была отобрана для конкурса Евровидение-2010 в результате Национального голосования. При этом, Алёша набрала одинаковое количество баллов с другой претенденткой - Машей Собко. Посовещавшись, жюри приняло решение в пользу Алёши.

21 марта 2010 года разразился скандал, поводом к которому стала информация о том, что конкурсная песня Алёши является плагиатом. Песня "To Be Free", согласно официальной легенде, была написана ещё в 1977 году в США и всё это время ждала своего исполнителя. Для "Евровидения" время написания песни не является значимым. Согласно правилам конкурса, важно лишь, чтобы песня не исполнялась публично за полгода до конкурса (то есть, до 1 октября 2009 года). Однако уже с 12 апреля 2008 года её песня стала доступна для скачивания на немецком (под именем Alonya).

22 марта 2010 года стало известно, что песня "To Be Free" не отвечает правилам Европейского вещательного союза. Песню сняли с конкурса, и 25 марта Alyosha представила новую песню, с которой она и поехала на конкурс - "Sweet People".

"Sweet People" - это песня-обращение к людям с призывом оберегать нашу планету. От других эстрадных баллад о любви песню отличает более эмоциональное и содержательное наполнение. " Я убеждена, что тот факт, что песня создавалась в рекордно короткие сроки, никак не повлиял на её качество. Моя песня кардинально отличается по стилю от песен других стран-участниц Евровидения-2010 ", - заявила Алёша.

Англоязычный текст песни "Sweet People" написан самой певицей, а к созданию музыки, кроме Алёши, были причастны её продюсер Вадим Лисица и известный саунд-продюсер Борис Кукоба (вместе они работали на " Фабрике звёзд-2", пишут песни известным украинским исполнителям, в частности, Наталье Могилевской).

27 мая 2010 г. певица прошла в финал конкурса "Евровидение", став одним из десяти исполнителей, одержавших победу во втором полуфинале. В финале песенного конкурса, состоявшегося 29 мая, Alyosha выступала семнадцатой. В финале заняла 10-е место, набрав 108 очков.

Кроме того, 26 апреля 2020 года, в связи с Международным днём памяти о Чернобыльской катастрофе, песня "Sweet People" прозвучала на итальянском радио Rai Radio 1.

Бывший фактический муж до 2011 года её продюсер Вадим Вадимович Лисица (род. 2 августа 1975) (который также родом из Запорожья и является также воспитанником студии популярной музыки "Юность" под руководством Владимира Артемьева).

Сын Марк (род. 30 ноября 2015)

Дочь Мария (род.15 августа 2020)

2017 - "Маленький секрет"

2016 - песня "Бегу" стала саундтреком к романтической комедии "Жёны на тропе войны"

2017 - песня "Капли" стала саундтреком к сериалу "Райское место"

2020 - песня "Птаха" стала саундтреком к украинскому сериалу "Сага"

Премии "Фавориты Успеха - 2010", победа в номинации "Певица года".

Премия "Золотой граммофон" (Украина) за песню " Ты смысл жизни " (дуэт с Владом Дарвиным)

Премия "Золотой граммофон" (Украина) за песню " А я пришла домой "

Премия "YUNA" победа в номинации " Дуэт года " (С Владом Дарвиным)

Премия "Хрустальный микрофон" победа в номинации " Песня года " за песню "Sweet People"

Премия "Хрустальный микрофон" победа в номинации "Радио-хит года" за песня "Ты смысл жизни" (дуэт с Владом Дарвиным)

Премия "Песня Года" (Украина) за песню " Точка на карте"

Премия "Песня Года" (Украина) за песню " Безоружная"

Премия "Viva! Самые красивые" победа в номинации "Мама года".

Премия "Музыкальная Платформа" за песню "Калина"

Премия "M1 Music Awards" победа в номинации "Червона рута" за песню "Калина"

# data[].attributes.attachment_link.title
Алёша (певица) - Википедия

# data[].attributes.attachment_link.description
Алёша ( укр. Альо́ша; также Alyosha, наст. имя - Еле́на Алекса́ндровна Топо́ля, до замужества - Ку́чер, укр. Олена Олександрівна Тополя; род. 14 мая 1986 года, Запорожье, УССР, СССР) - украинская певица. Alyosha победила на национальном отборе и представила Украину на международном песенном конкурсе Евровидение-2010 в Осло (Норвегия), где заняла 10-е место.

# data[].attributes.headline
Ладно Дмитро 

# data[].attributes.subject
Ладно Дмитро 

# data[].attributes.body
Олександр Авраменко
Взято з інтернету

# data[].attributes.headline
Настя Комашко 

# data[].attributes.body
Настя Комашко

# data[].attributes.headline
Удалов станыслав

# data[].attributes.subject
Удалов станыслав

# data[].attributes.body
Знаитено в интернеты

# data[].attributes.attachment_caption
Петро Павлович Ребро _  запорізький  поет, журналіст, гуморист і сатирик. іформація з https://www.ukrlib.com.ua/bio/author.php?id=248

# data[].attributes.headline
Людмила Дерибасова

# data[].attributes.subject
Людмила Дерибасова