# data[].attributes.headline
Про що мовчать наші підлітки під час пандемії коронавірусу

# data[].attributes.subject
Про що мовчать наші підлітки під час пандемії коронавірусу

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Карітас України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зараз майже всі ми вимушені перебувати на карантині - і дорослі, і діти, і підлітки, і люди похилого віку. Всім нам важко - ми тривожимось за майбутнє, за наших близьких, здоров'я та світ навколо. Але кожному важко по-своєму. Наприклад, підліткам, що ще не дорослі, але вже і не діти. Вони звикли до спілкування з однолітками, свого власного простору, але зараз вимушені сидіти вдома та зводити весь свій світ до режиму онлайн. Як допомогти їм впоратись зі стресом через карантин та вимушену самоізоляцію, коли доросле "треба" у їхній свідомості ще не здолало дитяче "хочу"? Наталя Сиротич, психолог БФ "Карітас Київ" пропонує для батьків своє бачення допомоги у цьому питанні.

Наталія Сиротич, психолог Карітасу Київ

Пані Наталю, у мережі зараз багато статей про те, чим зайняти маленьких дітей під час карантину. І безліч порад, як дорослим з користю провести карантин, як дбати про себе і впоратися з тривогою та панікою. Але як зараз підліткам? Що відбувається у них на рівні почуттів, на Вашу думку?
Підлітки здебільшого мовчать. І ми, на жаль, не завжди здогадуємося, про що саме. Вони ще не дорослі, але вже і не діти. Підлітки часто не сприймають нас, батьків, як аніматорів та режисерів розважальної програми під час карантину. Дивляться на ситуацію з пандемією майже дорослими очима, і, радше, зачиняться в своїй кімнаті та скажуть, що у них все нормально. Та впоратися зі своїми емоціями так, як це вдається дорослим, вони теж ще не можуть. Хоча всіляко будуть переконувати нас, що вже дорослі, і їм усе під силу. Навіть заспокоюватимуть батьків. Мовляв, послухайте мене - я знаю краще.
Ми з ними вдома тепер щодня. Але ж лише фізичної присутності недостатньо. Чого підлітки зараз найбільше потребують від нас?
Особливого, цілковитого, безумовного прийняття, близької присутності, при чому не лише фізичної, та готовності їх вислухати. Прагнуть відчувати 100% розуміння їхніх емоцій, потреб, мільйонних запитань. Бо "міцно триматися землі" їм важче, ніж нам. Вони ще, все таки, більше діти.
Є щось, на що зараз варто батькам звернути особливу увагу, у стосунках з дітьми підліткового віку?
Так. Підліткам зараз бракує спілкування з ровесниками і свободи та незалежності від батьків.

У їхньому віці важливо відчувати щоденне звільнення з-під опіки дорослих, боротися за свою незалежність, доводити дорослість своїми вчинками і ставати лідерами певних груп серед однолітків. Так вони вчаться жити, щось переосмислюють, змінюються, усвідомлюють. Тому для них спілкування з однолітками та здорова дистанція з батьками - це щось надцінне.

Натомість, зараз у них лише онлайн-бесіди з друзями, за наявності таких, та батьки поруч 24/7. В онлайн-групах за день у них може бути купа повідомлень, бо без спілкування їм важко.
Можливо, тоді варто зменшити наявні обмеження ліміту користування гаджетами, якщо такий є?
Можливо. Адже зараз 90% світу для підлітка там - в Інтернеті. Плюс дистанційне навчання. Плюс їхнє можливе блукання статистикою про вірус та пошук позитивних і світлих думок від авторитетів в соціальних мережах. Але постійне життя в телефоні може ускладнити здорове проживання емоцій. Тож, тримаймо баланс в усьому.
Мабуть, їм також бракує часу, тиші та усамітнення?
На жаль, так. Ми з повагою маємо ставитися до цієї потреби. Дозволяти підліткам жити без шуму вічно ввімкненого телебачення, що транслює новини, без криків молодших братів та сестер. Якщо можливості усамітнитися в окремому приміщенні немає, можна запропонувати навушники і виділити час, коли ніхто підлітків не потурбує.

Але також важливо пояснити їм - у щоденному тісному спілкуванні один з одним, ми найкраще пізнаємо себе та інших. Бо дуже легко бути хорошим на відстані. Навіть закоханим радять перед одруженням піти в гори, де вони будуть лише вдвох кожен день, долатимуть труднощі разом, пізнаватимуть одне одного по-новому, вирішуватимуть суперечки. Зараз ми проходимо екзамен на рівень поваги у своїх сім'ях. Чи вміємо помічати потреби й почуття інших? Бо нарешті нікуди не поспішаємо. Щоденні справи і плани нас не відволікають. Навіть якщо виникне конфлікт, втекти нікуди. Тож, це добра нагода здобути звичку не тікати від труднощів, а вирішувати їх.
Підлітки багато мріють, шукають як реалізувати свої задуми. Мрії у них різні: від нового скейта до поїздки за кордон чи успішної здачі ЗНО. Але про що, на Вашу думку, вони мріють зараз?
Я гадаю, що поки підлітки поставили на паузу свої мрії і думки про майбутнє. На сьогодні мрії про літній відпочинок чи скейт не актуальні. Натомість, могли народитися нові, ціннісні мрії: здоров'я, життя, рятування планети. Бо про який літній відпочинок можна мріяти, якщо щодня ми всі чуємо про тисячі тих, хто захворів?

Чи лякає їх це?

Гадаю, що так. Тому особливу увагу варто звернути на те, щоб вчитися жити сьогоднішнім днем: тут і тепер. Можна сказати вашому підлітку - це нормально, що усі ми мріємо про щось в майбутньому, ставимо цілі, досягаємо їх. Але інколи, думаючи лише про майбутнє, ми не бачимо того, що маємо зараз, сьогодні. Тому варто проживати кожну нашу хвилинку, кожен день з особливою вдячністю за те, що маємо.

Раджу батькам гарно оформити з дітьми якусь картонну коробку, і щовечора класти у неї три картки із відповідями: за що я сьогодні вдячний сьогодні - Богові, людям, рідним або незнайомим, собі.
Якщо у майбутнє дивитися важко, то, може, варто проаналізувати наше минуле?
Звичайно. Наприклад, думати з вдячністю про минуле. Дозволити нашим спогадам наповнювати нас спокоєм. Часто переглядати сімейні фотоальбоми, відео. І продовжувати мріяти, але про щось дуже реальне чи неглобальне.

Дуже рекомендую запропонувати підліткам виготовити плакат "Мої досягнення та перемоги". Ця вправа допоможе підкреслити сильні сторони дитини, те, що у неї добре виходить, що їй подобається в собі, що іншим подобається в ній. Так дитина отримає більше довіри, безпеки, впевненості .
Як зробити такий плакат?
На великому аркуші можна обмалювати свої долоні, і на кожному пальці записати свої перемоги, успіхи, досягнення, сильні сторони. Мова не обов'язково про гарні оцінки. Тут може бути вписана "перша самостійно зроблена яєчня", "виступ перед публікою" тощо.

Долоні можна домальовувати щодня. Бо таких сильних сторін, як витривалість, відповідальність, терпимість у дітей зараз додасться.

А взагалі можна писати з дітьми плани на кожен день. Бо, сидячи вдома, вони часом навіть не знають, який сьогодні день тижня. Наче губляться у часовому просторі. Тож можна робити календарі справ, відзначати виконані справи. Усе це знижує рівень тривоги, повертає в "тут і зараз".
Ви сказали про зниження рівня тривоги. Можете розказати про це детальніше?
Зараз емоції підлітків "виходять з берегів".

Узагалі, підлітковий вік - завжди час посиленої емоційної чутливості. Та сьогодні рівень їхньої тривоги, роздратування, злості може ще стрімкіше зростати. Бо емоції та почуття займають мега-важливе місце в житті підлітка. Хоча вони ще нестійкі та нестабільні, як в дитини, але глибші та більш усвідомлені, як у дорослого. Недооцінювати те, що підлітки відчувають, не можна.

Навіть у безтурботний час, для підлітків характерні різкі зміни настрою, надмірна вразливість, почуття "у квадраті". Саме підліткам притаманне таке явище, як "афект неадекватності", коли емоції вибухають з іскри, якої наче і не було.
Бо їм хочеться, щоб усе бажане ставалося швидко - швидше подорослішали та стали такими, як зірки в Інстаграмі, заробляти багато грошей і мати доступ до розваг. Ну і щоб англійська вивчилася сама собою за тиждень. Так?
Так. І це, в принципі, нормально для підліткового максималізму.

Але тривога та паніка ще складні для їхнього усвідомлення. Зараз незрозуміло, що раптом станеться із тим "кращим світом", на який вони мали стільки планів. Бачать вони усе, що відбувається, через свої "підліткові окуляри", чіткість зображення яких ще недосконала. Примружуються, протирають скельця, однак ще не можуть дати собі раду з усвідомленням всього, що бачать.

Вони дивляться на нас, батьків. І теж бачать тривогу. Але також бачать те, як ми переживаємо наші емоції. Тому так важливо зараз бути поруч і говорити з ними, навіть якщо слів для пояснення бракує.
Чим тут батьки можуть допомогти?
По-перше, допомогти дітям назвати те, що вони відчувають. Словом. Якщо складно, можна через колір, погоду: "На яку погоду чи природнє явище схоже те, що відбувається у тебе в душі та голові?" Намагаймося "перекладати" образи в слова, вивчаючи, як іноземну мову, термінологію із сфери емоційного інтелекту.

Я, зазвичай, пояснюю підліткам це так: "Уявіть собі, що я ходжу поміж людей, стогну, нарікаю, плачу. Вони запитують: "Що трапилося?". А я кажу: "Нічого. Все нормально". І далі продовжую нити. Як будуть почуватись інші біля мене? А тепер уявіть, що я зрозуміла та відчула - у мене болить великий палець на лівій нозі. Знаю, що це ліва нога і великий палець. Всім навколо легше, а передусім - мені. Бо тепер я знаю, як дати собі раду. І навіть, якщо доведеться звернутися до лікаря, то вже точно не піду до стоматолога. Та й усім навколо буде легше допомогти мені зменшити біль у пальці, якщо це в їхніх силах. Так само важливо зрозуміти, що саме зараз кожен з нас відчуває. Бо це може бути тривога, страх, роздратування, жаль до себе, злість на інших, втома. Але озвучити варто, бо інакше важко буде не лише тобі, але й усім навколо. Позитивні емоції також потребують проговорення.

По-друге, допомогти підліткам прийняти свої емоції. Я використовую слово "обійняти" - "Ти зрозумів, що це страх, назвав його. Страх через те, що твої рідні можуть померти від вірусу. А тепер уявно обійми свою емоцію, прийми її". Це нормально зараз відчувати страх за життя і здоров'я інших! Бо Господь створив нас зі здатністю відчувати різні емоції. Це Його дар.

Емоції мають виходити нагору, але так, щоб не шкодити ні тобі, ні іншим. Тому про способи дати собі раду з тривогою варто говорити не лише з дорослими, але й з підлітками. Можна сильно напружити своє тіло, як камінець, а тоді розслабити, можна по-особливому дихати. Способів безліч.

Однак найкраще відчуває і розуміє наші емоції Той, хто створив у нас здатність їх відчувати.
Так, ніхто нас так добре не вислухає і не заспокоїть, як Господь. Тому, думаю, варто допомогти підліткові також знайти якусь особливу молитву, з якою б він приходив би до Бога у час емоційної бурі.
Так. Проте, це може бути навіть дуже проста молитва. Наприклад, ось якої мене навчив мій духівник: "Слухай, Боже, я звідси не піду, поки ти мене не заспокоїш".

Також, коли підліток проговорить, що відчуває і "викладе" емоцію зі свого серця, ми можемо запропонувати перетворити її, якщо це потрібно, у більш світлу.
Є ще якійсь ідеї чи вправи?
Створюйте емоційні "термометри", на яких би підлітки позначали силу своїх емоцій. Зафарбовуйте релакс-картинки кольором тієї емоції, яка саме зараз живе в голові та серці. Слідкуйте за зміною кольорів. Говоріть про це.

Слухайте музику. Вона не лише змінює емоції, але навіть викликає в організмі позитивні фізіологічні зміни. Нехай підлітки підберуть собі ту музику, яка допоможе їм прийняти ті чи інші відчуття, створить настрій, налаштує на потрібний лад.

Дбаймо про фізичну активність. Танці і рух неабияк допоможуть знизити емоційну напругу та подолати неусвідомлені переживання. Якось я почула від одного з лекторів-психологів: "Я ще не бачив жодного спортсмена-бігуна у важкій депресії". Фізичні навантаження і вивільнення емоцій через рух дуже потрібні нашому мозку та серцю.
Чи можливо забезпечити підліткам фізичні навантаження без прогулянок?
Рухатись без того, щоб залишати дім, можливо. Нехай кожен підліток підбере для себе те, що йому найбільш до душі: гімнастичні вправи з Ютубу, імпровізовані танці під улюблену музику, підтягування, присідання тощо.

Мені особисто дуже подобається формат "домашньої прогулянки". Ми з дітьми вмикаємо ритмічну музику для ходьби і впродовж 30-40 хвилин крокуємо на місці, спілкуючись про життя. Так, це не прогулянка Майданом Незалежності. І свіже повітря з балкону трохи інше, ніж у парку. Та ми разом, розмовляємо і далі живемо. Ми в контакті один з одним.

Бо цілодобове лежання на дивані зі смартфоном в руках лише сприятиме підвищенню рівня тривоги та агресії.
А як із розвагами? Підлітки їх зараз дуже потребують.
Зараз підлітки бачать смерть як крізь лупу - дуже реалістично. Тому маємо бути з ними особливо близькими. Допомагати їм давати собі раду зі страхом смерті. Дозволити співпереживати іншим, дозволити їм горювати зі світом в унісон.

Не варто намагатись лише розважити та відволікти. Водночас, дбаймо про те, щоб у них не почалося зниження оптимістичного сприймання майбутнього. Втішаймо, щоб вони не переживали постійного душевного дискомфорту. бо вони все ще діти.

І все ж, на багато речей вони дивляться вже по-дорослому, тому не особливо прагнуть розваг та сміху. Наприклад, не вважаю зараз доречним перегляд комедій, які навіть президент радить дивитися. Хоча це цілковито моя людська та ціннісна, а не фахова позиція.

Зараз особливо важливо допомогти нашим дітям відчувати Божу долоню під ногами - БЕЗУМОВНУ БЕЗПЕКУ У БОЗІ, "ростити" й леліяти їхню віру.

Пандемія колись завершиться. Та чи не завершиться із нею наша віра? Якими ми будемо після? На скільки міцно й впевнено стоятимемо на Божій долоні? Чи не зійдемо "кудись" не туди?
А про страх смерті як із ними розмовляти?
Можна писати, малювати, ліпити. Бо через слова їм не завжди легко передати те, що вони відчувають.Пишіть листи: до страху, до коронавірусу, лист самому собі. Нехай діти виливають усе на папір, а тоді озвучують вголос.

Ділімося також своїми, батьківськими, відчуттями і тим, як близько відчуваємо Божу присутність.Допоможімо їм відчути себе на Божій долоні!

Бо думки зараз так голосно рояться в наших головах, що Божий голос можна й не почути.
Як дітям давати собі раду з цими тривожними думками, якщо це не завжди під силу дорослим?
Не боятися цих думок. Так, як і емоції, приймати, називати, "обіймати" їх. Часто пояснюю підліткам, що наші думки схожі на лелек, які летять над нашою хатою або ж головою. Можемо дозволити їм зробити гніздо у нашому дворі, а можемо сказати, щоб летіли далі. Так само з думками. Відпускати, як лелек. Бо ми, люди, все таки маємо владу ними керувати.

Звичайно, це добре, якщо обмірковуємо якусь ситуацію, шукаємо виходу. Однак, важливо не починати надмірно надумувати. Бо надумування часто віддаляє нас від конкретних дій і Божого голосу.

Важливо спонукати дітей до корисного думання та аналізу - рефлексії. Запитувати щовечора: що тобі сьогодні вдалося?, що було складно?, про що змінив свою думку?, що нове придумав?, що зрозумів?, про що хотів би у мене зараз запитати?

Адже підлітки, на відміну від маленьких дітей, уже починають користуватись прийомами саморегуляції, самонаказування та самопереконання.

Також надумування можна замінити навчанням, і працювати над підвищенням успішності в школі.
Навчання у них зараз дистанційне. Як вони його сприймають?
Чула дуже багато позитивних відгуків від підлітків. Кажуть, що значно легше, аніж в школі. Хоча домашнього завдання тепер більше, але підліткам простіше самим організовувати свій час. Однак, вони сумують за спілкуванням з ровесниками.

Підліткам зараз катастрофічно не вистачає уваги. Взагалі, вони ж потребують, щоб на них часто звертали увагу однолітки та дорослі. Саме в цьому віці закладається ставлення до себе та суспільства. Це період самоствердження. Науковці навіть приписують їм "синдром уявного натовпу". Це коли батьки кажуть своїй дитині, що усе гаразд з її зачіскою і, що після 2-годинного стояння перед дзеркалом голову перемивати не треба. Але для підлітка це не означає нічого. Бо ж надворі "уявний натовп", чисельністю у мінімум 1000 осіб, дивитиметься саме на його голову!

Та зараз вони не виходять у натовп, ходять в піжамах, зачісуються аби-як раз на день. Але потреба самоствердження залишається.

Утім, так важливо пояснити їм, що серед натовпу ми часто губимося й не чуємо голосу свого серця. І що зараз важливо, щоб світ звернув на них увагу, як на дуже відповідальних людей.

Бо сидіти вдома, не гуляти, не грати у футбол надворі, не їздити у громадському транспорті - це особлива відповідальність перед самим собою та перед усім світом.

І так важливо дякувати їм щодня за їхнє розуміння, витривалість, терпеливість. Захоплюватися їхньою відповідальністю. Бо можна усе життя жити, насолоджуючись увагою інших, а можна спробувати звернути увагу на себе самого. Яким мене бачить Бог? Як дивиться на мене своїми безмежно люблячими очима. Це добрий час для наших дітей і нас. Щоб прийняти, усвідомити, полюбити себе. Бо любити себе означає любити Того, Хто мене створив.
Дякуємо Вам за цінні поради! Наостанок: що б Ви ще порадили батькам підлітків?
Багато спілкуватися! Хлопці це краще роблять в дії - наприклад, коли разом готуємо салат, прибираємо у квартирі тощо. Дівчаткам потрібно створити особливу, довірливу атмосферу, можливо, з чаєм та трохи приглушеним світлом.

Не треба боятися говорити з дітьми про вічність та наше безсмертя у Бозі. Бо ці теми зараз дуже близькі і важливі для обговорення.

Читаймо Святе Письмо, обговорюймо прочитане. Дозвольмо їм говорити, дискутувати. Бо часто тільки так вони чують себе і прислухаються до інших.

Сімейна та приватна молитва допоможе нам бути в контакті з Богом. А відтак, нам, батькам, у контакті з дітьми, а дітям в контакті з нами, батьками.

Здоров'я нам усім! І глибокої віри!
З Ната лією Сиротич розмову провів Владислав Шелоков, директор з комунікацій Карітасу України.

# data[].attributes.attachment_link.title
Про що мовчать наші підлітки у час пандемії коронавірусу

# data[].attributes.attachment_link.description
Зараз майже всі ми вимушені перебувати на карантині - і дорослі, і діти, і підлітки, і люди похилого віку. Всім нам важко - ми тривожимось за майбутнє, за наших близьких, здоров'я та світ навколо. Але кожному важко по-своєму. Наприклад, підліткам, що ще не дорослі, але вже і не діти.

# data[].attributes.headline
Веселий розвиток

# data[].attributes.subject
Веселий розвиток

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вероника Мазина

# data[].attributes.attachment_link.title
Китайская песенка про кукушку

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Крамаренко

# data[].attributes.attachment_link.title
Зарядка для очей СОНЯХИ

# data[].attributes.headline
Релаксація для дітей удома

# data[].attributes.subject
Релаксація для дітей удома

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Порадник доступний на сайті фонду або у документі нижче.

"Важливо пам'ятати, що в реагуванні на стресові події діти дивляться на дорослих. Тому обговорення з дітьми їхніх страхів, спільні релаксаційні вправи, навчання їх корисних методів долання та створення відчуття комфорту можуть допомогти зменшити тривожність", - зазначають розробники.

У документі нижче зібрані поради для батьків, активності та ігри, які допоможуть заспокоїти дитину, контролювати її емоції та посилити відчуття захищеності:

Нагадаємо, ГО "Смарт освіта" та Дитячий фонд ООН (ЮНІСЕФ) в Україні за підтримки Міністерства освіти і науки розробили уроки для 6-10 класів про COVID-19. Уроки доступні на спеціальній сторінці нашого сайту.

Також ГО "Смарт освіта" спільно з Міністерством освіти і науки розробили посібник із методичними рекомендаціями для початкової, основної та старшої шкіл щодо дистанційного навчання.

Дивіться також наші матеріали про організацію дистанційної освіти
Ілюстрація взята з титульної сторінки порадника

# data[].attributes.attachment_link.title
Як зменшити стрес та тривожність у дітей - поради для батьків

# data[].attributes.attachment_link.description
Порадник доступний на сайті фонду або у документі нижче. "Важливо пам'ятати, що в реагуванні на стресові події діти дивляться на дорослих. Тому обговорення з дітьми їхніх страхів, спільні релаксаційні вправи, навчання їх корисних методів долання та створення відчуття комфорту можуть допомогти зменшити тривожність", - зазначають розробники.

# data[].attributes.headline
Про залежність від онлайн-ігор, кібершахрайство та стосунки між батьками та дітьми.

# data[].attributes.subject
Про залежність від онлайн-ігор, кібершахрайство та стосунки між батьками та дітьми.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Однажды сын закрылся в ванной комнате с телефоном, не выходил оттуда и не отвечал на вопросы. Я предупредил: "Сын, я не понимаю, что происходит, я волнуюсь. Если ты сейчас не откроешь дверь, я просто буду вынужден ее выломать. Ответь, пожалуйста". Кажется, это было воскресенье, и раньше он так никогда не делал.

В конце концов, он вышел очень собранный, напряженный, и в глазах слезы стоят, отдал телефон и ушел, молчит. "Что случилось, что с тобой происходит?" Молчит. Супруга отвела его в комнату, поговорила. И потом мне рассказала: "Так и так, сын украл деньги". У меня первая мысль такая: сколько он мог украсть? Я сразу понял, что это, скорее всего, списание с карты. И представил, ну, тысяч 30. И спрашиваю у жены: "Сколько?" Она говорит: "Ну, 60 тысяч". Я такой: "Ни фига себе! Как мы так могли зевнуть, что 60 тысяч человек увел?" Потом я полез считать в ночи, смотрю, а там 120 тысяч - списание с карты жены.
- Что вы почувствовали?
- Боль, пустоту, обиду, возмущение, негодование. Но это еще не все. Я же посмотрел только за май. И когда я стал анализировать с первых транзакций, то общая сумма получилась около 200 тысяч рублей.
- На что сын их потратил?
- У него был аккаунт на платформах Steam и Epic Game. Около 90 тысяч было потрачено на покупку игр и игровых аксессуаров. Например, он купил 50 или 60 игр, в которые даже не успевал играть. Просто были скидки, акции, вот он покупал, покупал. Я потом подумал, что видел его аккаунт, как же я не обратил внимания на счет? Но только задним числом замечаешь такие детали.

Потом где-то тридцатку он задонатил какому-то мерзотному блогеру. Я посмотрел видео и удивился, как можно такому человеку вообще переводить деньги? А у него только на ютубе более 400 тысяч подписчиков, многие из них дети.

Он кривляется, несет какую-то пургу, играет, комментирует, шутки какие-то отпускает. Например, делает видео "Купил услуги тренера по Фортнайт". Находит на Авито подростка, обещает ему 1000 рублей за тренировку и в режиме двойного экрана делает реалити-шоу. Общается с парнем, а сам для зрителей комментирует "вот лошара, вот тупой". Это примерная цитата. А в конце говорит парню, что не заплатит, потому что тренировка - фуфло. Более миллиона человек смотрело это видео. И всех он призывал ему платить.
- За что?
- За то, что вы меня смотрите. За то, что я делаю вам контент, за то, что я такой крутой. Нормальная ролевая модель? Или он сам выступает в роли тренера и под видом базовых настроек предлагает подростку, который платит ему за обучение, сделать так, чтобы блогер получал комиссию со всех будущих платежей этого парня в игре. То есть со всего, что купит в будущем этот парень, он получит процент. Но он не говорит это человеку напрямую, а выставляет его дураком: сделай это, чтобы удачнее пройти игру. По сути, обманывает в прямом эфире. Я писал жалобы на сервис YouTube, мне было интересно, можно ли заблокировать такие видео? Нет, нельзя. Но это же ролевая модель для детей - они смотрят и учатся делать подобные штуки.
- Во что еще вовлекаются дети и на что тратят деньги?
- Есть игровая механика "лутбокс", похоже на казино. Работает как на сервисах по обмену скинов, так и в играх. Скин - это игровая нашлепка на оружие, на одежду. Важно, что он не дает тебе никаких преимуществ в игре. Просто фантик, но скин на CS:GO может стоить 600 тысяч рублей.
- Ничего себе!
- Да. Причем этого ничего не дает в плане игры, не улучшает характеристики персонажа или оружия, но другие понимают, что ты крутой.
- А внутри игры перепродать такой скин за 600 тысяч реально?
- Нет, загнать за эти же деньги ты, скорее всего, этот скин уже не сможешь. Игра как магазин, где можно купить, но обратно уже не вернуть.

Как игрок вовлекается в механизм казино? Есть точка входа: сначала ребенок заходит в магазин и либо бесплатно, либо за маленькие деньги открывает лутбокс. А там внутри может быть скромный скин, а может - легендарный и дорогой. На этот момент ожидания, предвкушения ребенок подсаживается.

Плюс вводятся дополнительные механики: зайти в определенное время, попасть на распродажу, то есть происходит управление поведением. Ребенок должен постоянно находиться в игровом пространстве, чтобы совершить нужное производителям игр действие, иначе он может чего-то не получить, а то и потерять. Вообще так животных дрессируют.

"Ты не воруешь, а просто берешь в долг"
- Ваш сын тоже покупал скины?
- Я уже не помню, но на почве этих скинов он начал общаться с человеком по имени Леон. Тот написал: "О, парень, какие у тебя крутые скины! Давай махнемся?" Потрясающий механизм: "У тебя скины по 1,5 тысячи рублей. Я тебе взамен даю за 5 тысяч". У 11-летнего ребенка вопросов не возникает. Плюс ко всему игра создает ощущение нереальности, какого-то чуда, сказки. Конечно, он хочет махнуться, такая выгодная сделка. А потом Леон вдруг пишет: "Подожди, чувак, только не сейчас, а через неделю, надо подождать".
- Запускает режим ожидания, крючок такой.
- Да, всю неделю ребенок мечтает, и в его глазах скин за 5 тысяч становится бесценным. Родители, если от этого оттаскивают, представляются ему идиотами. Критичность мышления снижена, а ощущение собственной крутости повышено. Поэтому появляются раздражительность, пренебрежительное отношение к близким.

И вот наступает время "Ч", приходит сообщение: "Знаешь, я подумал, у меня слишком ценный скин, да еще этот нож-бабочка вырос в цене. Ты мне доплати 1,5 тысячи и получишь его".
- Что сделал сын?
- Заплатил. С карты жены.
- Как он с карты мамы 1,5 тысячи заплатил сам?
- Потихонечку. Мы когда-то забрали у сына телефон, так как было залипалово, но ему нужно было делать уроки. Мы выдавали ему на время телефон жены. Номер карты он подсмотрел, а по телефону подтвердил код, сообщение стер и залег на дно. Поймают или нет? Не поймали.

Однако Леон ничего не дал. Он написал, что есть еще более крутой скин, надо доплатить, и сын тогда получит и нож-бабочку, и новый скин, и еще все деньги вернутся. В общем, 22 раза сын в одностороннем порядке заплатил деньги и не собирался останавливаться. Его переживания по поводу обмана сменялись надеждой, азартом. Леон ему объяснял: "Ты не воруешь, ты просто берешь в долг, чтобы потом отдать".

В какой-то момент на Qiwi-кошельках, через которые все это проходило, закончились лимиты.
- Он создал Qiwi-кошельки? 11-летний мальчик это может?
- Три штуки. Очень легкий вход, вообще никакой системы безопасности. При наличии доступа к телефону - просто. Сын себе представлял, что он вот-вот купит игровой ноутбук, отдаст все деньги, которые он взял "в долг". И вот в то воскресенье Леон пишет: "Слушай, осталось чуть-чуть уже. Ты давай еще переведи".

А лимиты кончились. Тогда сын передал номер карты жены этому чуваку, а сам подтвердил эсэмэской платеж. Сбербанк, увидев странную транзакцию, заблокировал карту. У сына началась паника, скоро придут родители, и все откроется. Леон: "Надо разблокировать карту, найди кодовое слово". - "Что такое кодовое слово, я не знаю". - "Может быть, так собаку зовут или еще кого. Обычно в инструкции есть". - "Я не знаю, где лежат документы". - "Узнай, где они. Поищи". - "Я лучше сейчас что-нибудь с собой сделаю". - "Не надо, успокойся". - "Тебе главное, чтобы я заплатил 15 тысяч, а что будет у меня, тебя не волнует!"

И вот он закрылся в ванной, звонил по совету Леона в Сбербанк, там его что-то спросили, он испугался. Уже понятно, что все тайное стало явным, что уже не выкрутиться, что сейчас что-то произойдет, а что произойдет, неизвестно.
- Вам страшно было, когда вы читали, что он готов сделать что-то с собой?
- Конечно. Уровень его переживаний был почти невыносимым. Я благодарю высшие силы, что не случилось самого страшного. Но и мы постарались снизить градус тревоги, дали ребенку высказаться.

Я уже не помню, что мы сказали, но точно были слова поддержки, потому что в этот момент повышенной уязвимости ругать, обвинять и все остальное - опрометчиво. И уже после мы заблокировали доступ к компьютеру на какое-то время. Мы сказали, что нам всем нужно подумать, все переварить и понять, что делать дальше.

Эти стеклянные глаза знакомы многим родителям
- Было ли для вас все это неожиданностью? Я часто вижу мнение: "Надо заниматься ребенком, читать книги, водить в походы, и тогда он не будет зависим от компьютера". Вы можете сказать, что не занимались сыном?
- Мы занимались, у нас хорошая компания. Создавали обогащенную среду, у ребенка была культурная нагрузка. Накануне этих событий катались на великах, купили шашлык, устроили пикник в лесу, болтали. Все признаки нормального контакта были. При этом со школьной программой он справлялся легко, и время оставалось. Эти два пласта реальности вполне между собой сосуществовали - были тревожные сигналы, и были сигналы здоровые.

Тревожные сигналы я почему-то прозевал. Например, я многое списывал на подростковый период, все эти выплески агрессивные. Это сейчас я знаю, что в 11 лет этого быть еще не должно.

Мы по итогам достижений сына даже собрали игровой компьютер. Думал, может, я чего-то не понимаю, может, киберспорт - это будущее моего сына. Пусть тогда это будет сложноорганизованная деятельность. Я пригласил профессионального геймера, чтобы он помог со стратегией и командой. Но сына в это время интересовала уже не столько игра, сколько азартная деятельность. Он уже вляпался в зависимость от игры на деньги, был втянут в более серьезные вещи.
- То есть вы пошли по пути не запретить, а возглавить революцию?
- Конечно. Дети сейчас мечтают о киберспорте. Но это очень сложная работа. Я хотел, чтобы он прочувствовал, что это реальные нагрузки, целеполагание, лидерские качества, это определенный режим работы внимания.

Был еще сигнал. У него был простенький комп в комнате. Вроде бы мы следили, чтобы он за ним не сидел. Оказалось, что он ночами смотрел там фильмы, переписывался. А мы потом утром почему-то не могли разбудить ребенка. В школе он начал спать на уроках.

Должен быть режим, потому что формируется организм, сложные нейронные структуры, нейронные ансамбли - это все очень влияет на формирование функций внимания.
- Вы писали, что стали общаться с родителями других детей. И они вам рассказывали про игровую зависимость. Что именно?
- Например, когда старший брат говорит: "Если вы мне не будете давать играть, я буду бить младшую сестру". Рассказывали, как дети обзываются и матерятся: "Вы самые плохие родители". Постоянные порывы агрессии. Отсутствие контроля времени. Ребенок ничего не хочет, кроме игр.

Иногда говорят: "Пусть играет, наиграется". Не наиграется. Зависимость ненасыщаема - сколько бы ни играл, все мало. Родители понимают, что постоянно возвращаются к разговорам про телефон, к скандалам про телефон, к попытке ограничить, проконтролировать.

Отец и мать по большому счету имеют право на благодарность от ребенка, на "спасибо", на хорошо проведенное время. Когда что бы ты ни сделал, ты всегда виноват - это ненормально.

Ты стараешься сделать одно, другое, третье, создать обогащенную среду, а ребенку ничего не нравится. "Мне ничего не нравится, дайте телефон, и все", - это уже признак зависимости. Возникают проблемы с мотивацией, контактом, доверием. Все фокусируется вокруг одной темы.

Обычно если увлечение ребенка созидательное, то улучшается дисциплина, он больше успевает в других местах, появляется собранность, зрелость. А тут - отрешенное лицо. Эти стеклянные глаза знакомы многим родителям: "Ты меня не пробьешь, ты ничего обо мне не знаешь, ты меня не понимаешь".
- Примерно сколько детей, по вашим оценкам, находятся сейчас в таком состоянии?
- По моим ощущениям, не менее 60%.
- Вам известны какие-то креативные попытки родителей бороться с этим? Я, например, знаю историю папы, который тайком платил деньги друзьям-геймерам сына, чтобы они рушили его игру. Ему в конце концов стало неинтересно, перестал играть.
- Да, это в Китае было.

Мама одной девочки, которая очень увлеклась YouTube, предложила дочке не мыть посуду, а снимать ролик, как Маша моет посуду. И девочка включилась: "Сейчас я расскажу своим подписчикам, как мы моем посуду". Вполне себе креативный подход.

Вообще, обычно пытаются просто запретить. Один мальчик сидел в телефоне, увлекся в 12 лет ставками в букмекерских конторах. Папа даже вдохновился: "Это развивает интеллект". После того, как через месяц этой деятельности сын обругал папу матом и закатил ему истерику, тот отобрал телефон и больше не дает.

Мы как родители сталкиваемся с новым явлением, а отношение у нас еще не сформировалось. Гаджет - это не просто игрушка, это как бензопила, условно, это и полезная вещь и опасная. Чтобы ею пользоваться, нужно сначала сформировать определенные навыки. Ребенок их развить самостоятельно пока не может, нужен компетентный взрослый.

"Если у меня болит, я иду играть"
- И в этом новом явлении родителей часто штормит от "какой кошмар, надо все отобрать" до "может быть, это перспективно?" Кто-то выдергивает шнур от компьютера, кто-то выбрасывает телефон в окно.
- Да, но это уже когда накипело. Конечно, это неправильно. Это крайняя точка проявления: "Гори оно огнем!" Человеку кажется, будто все зло в компьютере. Но это предмет нейтральный, вопрос отношения к нему.

Алкоголику запрещать пить бесполезно. Он не перестанет от этого быть алкоголиком. Если ему не дают пить, он злится и ругается с близкими.
- И с детьми то же самое?
- Абсолютно. Если вы все запретили, поставили средство контроля, но причину не устранили, зависимая психика сохраняется, страсть к предмету зависимости только возрастает.

Мы в обычной жизни не можем себе создать условия для так называемого потокового состояния просто так. Для этого надо постараться. А игра дает такой поток легко. Состояние потока - это чувство максимальной вовлеченности в какую-то деятельность, когда чувствуешь вдохновение и силу.
- В реальной жизни это, например, живопись, музыка?
- В том числе. А в игре тебе создают динамику, драматургию, ряд механик, которые тебя вовлекают. Ты этому не можешь противостоять, ценное состояние потока вдруг дается в неограниченном количестве. Ребенок получает удовольствие задаром, внезапно, мало сделал - много получил. И подсаживается на это.

Я вот Достоевского "Бесы" читал сейчас, не мог оторваться, ехал в метро и был в потоке. Но я вышел из текста обогащенный. И никто не пытался мне что-то продать и сказать: "Читай Достоевского два раза в неделю. Зайди обязательно в это время, получишь конфетку, потом откроешь, там, может быть, приз будет". Никто меня не пытался дополнительно втянуть и срубить с меня деньги.
- Чем отличается алкогольная зависимость от компьютерной, игровой?
- Строго говоря, регулярного доступа у ребенка к алкоголю в девять лет нет, даже если он видит, что все вокруг пьют. Нужно преодолеть какие-то барьеры. Чтобы начать курить, надо выйти на улицу, где-то достать сигарету. Со спайсами и наркотиками еще сложнее.

А телефон мама может дать, просто чтобы ребенок поел, например. Формируется инструмент влияния на родителей: ага, если я не буду кушать, мне дадут гаджет. Игровая зависимость формируется раньше других - это одна из особенностей.
- Есть ли семьи, где с большей вероятностью у ребенка возникнет зависимость от игр?
- Зависимое поведение - это всегда снижение стресса. Оно развивается в качестве компенсации. Формирование человека - это определенный путь. Нужны другие люди, забота, поддержка.

При этом нужно создавать напряжение. Как готовить ребенка к тому, чтобы он научился принимать решения самостоятельно? Нужно создавать ему задачи вызова, с которыми он может справиться. Это всегда небольшой стресс, нужно преодолеть его, сделать усилие над собой, чтобы стать сильнее.

Этот стресс не является для ребенка критическим, но если есть под рукой суррогат в виде игр или телефона, где можно его скинуть, то некоторые дети так и делают. В итоге не формируются способность держать напряжение, ждать, переживать скуку, управлять собой и другие важные навыки. Ребенок становится на путь внешнего управления. На путь зависимости.

Существует четыре типа аддиктогенных семей. Первый - это гиперопека. Если ребенку не дают свободно развиваться, за ребенка делают все - естественно, он ищет место, где проявить свою свободу. Второй - наоборот, гипоопека. Когда мы кидаем его куда-то: выплывет - хорошо, не выплывет - плохо. Третий тип - семья, где есть повышенные ожидания от ребенка, попытка реализовать через него свои несбывшиеся мечты.

И четвертый тип - нестабильные семьи, где то гиперопека, то гипоопека. Непонятно, чего ждать, ребенок старается угадать, что происходит, угодить родителям, а внутри растет тревога.
- Ребенок с помощью гаджетов адаптируется к ситуации внутри семьи?
- Он снимает уровень стресса. Так для него проще переносить то, что происходит в семье.

Если ваш ребенок зависит от гаджетов, это повод разобраться, что происходит в вашей семье.

Если не разберетесь, гаджет сформирует идеального потребителя, не способного управлять своим вниманием. И со специфической мотивацией, которая ближе к обезьяне, чем к человеку.

И тогда есть риск, что ребенок попадет в другую зависимость. Потому что он уже уязвим, у него есть привычка не управлять эмоциями, а сбрасывать их. Игра - это легкий способ перевода себя из негативного состояния в позитивное. "Я не могу сдержать грусть, тревогу, тоску, недоумение, чувство несправедливости, гнева. Если у меня где-то болит, я иду играть". А потом это может быть "пить", "принимать наркотики" и так далее.

Забрать смартфон на уроке и получить истерику
- Говорят, что раньше зависали в книгах, а сейчас в телефонах. И это, мол, одно и то же. Ощущение, что тут есть какая-то неправда.
- Есть универсальный индикатор сложности входа. Хорошая качественная вещь имеет высокий порог входа, в нее трудно войти, и от нее легко отказаться. Приведу пример: сколько времени нужно, чтобы научиться читать? Несколько лет потратить. Или делать зарядку по утрам. Вы стараетесь, преодолеваете себя и все такое. А бросить потом...
- ...за два дня можно.
- Да, и бросил, никаких проблем. А в плохую вещь легко войти и трудно от нее избавиться. Пример: героиновая зависимость. У героина максимально легкий вход - ты попробовал один раз и практически у 90% людей сразу формируется зависимое поведение. Соскочить уже, извините, не получится.

И вот ребенок не владел гаджетом, вы даете ему телефон. Сколько времени ему нужно, чтобы освоиться?
- День, наверное.
- Может, и часы, может, и минуты. О, как быстро освоил! А это не талант ребенка. Здесь настолько интуитивный интерфейс, все понятно. На условной шкале от 1 до 10, где 10 по залипанию - это героин, телефон примерно на уровне 5 баллов. Гаджет имеет высокую степень залипательности при низком пороге входа.
- Что стоит за детским "у всех есть телефон, а у меня нет"?
- Когда ребенок так говорит, правильный ответ, скорее всего, звучит так: "У ребят, на которых я хочу быть похожим, есть телефон, а у меня нет". Ребята кучкуются вокруг телефонов, они очень веселые, жизнерадостные. А у нас же эмоциональный интеллект, зеркальные нейроны: ой, я тоже хочу быть в пиковом состоянии.
- Он поэтому хочет быть похожим на этих ребят? Легче примкнуть к тем, кто хохочет, чем к тому, кто тихо книгу в углу читает?
- Конечно. Одна из причин. Для присоединения к тому, кто в углу, нужен особый опыт, культура, понимание этого. А здесь они смеются, я тоже хочу - говорит обезьянка внутри нас. Поэтому центр притягательности возникает.

Мое мнение: школа должна быть полностью безгаджетной, то есть на переменах телефонов нет. Пришел - сдал.

Если вдруг есть задача, которую нужно решать с помощью телефонов, то нужно готовить детей работать с телефонами. И у преподавателя должна быть власть забрать смартфон, если что-то идет не так.

Крайне мало учителей, которые способны забрать телефоны и держать класс - а это невероятно трудная задача. Перед учителем стоит выбор - забрать смартфон у него и получить истерику или получить неуправляемое поведение, или "ладно, сиди со своим телефоном". А у ребенка уже появляется ощущение, что учитель не видит, что он играет. Ложное чувство превосходства. Учитель видит, что ты играешь, просто у него нет ресурса отнимать. Один играющий ребенок снижает уровень концентрации у всего класса.

"Я тебя породил, я тебе Safe Kids и поставлю"
- Все ли проблемы решает установка программ родительского контроля?
- Родительский контроль - это прекрасная вещь, классная штука. Но к таким программам родитель, как правило, обращается, когда уже столкнулся с проблемой. А у ребенка уже сформировался стереотип поведения с телефоном, появилось самовластие, пренебрежительное отношение к родителям.

Родитель ставит как? Раз, и поставил. Нет мотивационной беседы, нет мягкого входа. Я тебя породил, я тебе Safe Kids и поставлю. В ответ получаем агрессию, негодование и желание хакнуть систему.

Даже когда родитель впервые дает свой телефон ребенку, там уже должен стоять контроль. Тем более, когда у ребенка появляется свой смартфон, ему сразу надо объяснить правила, показать программу и рассказать про ограничения. Но в любом случае, контроль - это лишь часть комплекса мер.

Задача разработчика гаджета - сделать так, чтобы им пользовались больше, чаще, покупали, потребляли контент, смотрели, тыкали. Когда ты только потребитель, а не творец, тогда у тебя определенные проблемы с зависимостью, не ты хозяин.
- А наша родительская задача?
- Наша задача - сделать так, чтобы у ребенка было управляемое им же внимание, чтобы у него были свои интересы и цели, чтобы он умел ждать, терпеть, преодолевать и умел получать удовольствие без гаджета в руке.
- И как вы решали это в своей семье?
- Поскольку была ситуация, которая угрожала жизни и здоровью ребенка, нанесла материальный ущерб семье, это было основанием, чтобы провести программу реабилитации. Для начала мы все забрали. Когда все отключаешь, сначала происходит сильная ломка, обида, а потом начинает возвращаться живой человек.

Был такой разговор: "Дорогой друг, как долго ты входил в это состояние и дошел до такой точки?" Мы посчитали, что несколько лет, и чтобы выйти, нужен срок не менее года.

Было важно, чтобы продолжались занятия музыкой. Это было условием. Нравится - не нравится, ты это делаешь, это часть программы. У тебя должна быть сложная деятельность, где ты учишься трудиться, чтобы происходило развитие эмоционального интеллекта и всего остального.

Дальше нужно было, чтобы он испытывал переживания и азарт. "Сын, каким видом спорта ты хотел бы заниматься?" - "Никаким". - "Если ты не хочешь, мы будем решать за тебя, пока есть дефицит мотивации". Выбрали водное поло. Должна быть здоровая усталость, выплеснута агрессия.

Мне было важно, чтобы у него был опыт заботы о ком-то, например, о животных. Поэтому он месяц работал в котокафе, ухаживал за котами, получил опыт служения другим, опыт признания чужими взрослыми, не родственниками.
- В семье что-то меняли?
- Конечно. Подключили в свою работу психолога. Он нужен был как точка сброса эмоций для сына, как еще один взрослый, но не родитель. С ним можно что-то обсудить в секрете от папы и мамы, и он заведомо заинтересован в развитии ребенка.

Мы нашли несколько моментов внутри нашей семьи, где у нас выстроились отношения, которые были неким стрессовым фактором. Скорректировали эту систему взаимоотношений. Выстроилась более точная семейная структура.

Что еще? Я очень внимательно смотрел, чтобы у сына появлялись дополнительные интересы. Был период, когда у него была полная апатия, расстраивался очень сильно, была сильная обида. Потом это прошло.

Сын был уверен, что мы все разрушили
- Он пытался обойти запреты, взять телефон и так далее?
- У меня было опасение первое время, что вообще доверие потеряно. Я постоянно находился в страхе, что замышляется какая-то подпольная деятельность. Были прецеденты, попытки смартфон выкрасть. У нас были дома телефоны старые, он их находил и пытался получить к ним доступ.

Кроме того, сын был уверен, что мы все разрушили. Что если бы он заплатил этому Леону 15 тысяч, он бы получил и скины, и деньги.

Он думал, что тот блогер ему друг. Я предложил ему проверить, чего он стоит: "Если бы это была ошибка с твоей стороны, он бы вернул деньги?" - "Да!" И мы начали писать тому блогеру. Он старательно избегал контакта во всех сетях. Видно было, что читал сообщения, но игнорировал. Я сыну сказал: "Видишь?" Он признал: "Да, вижу". Взрослый парень принял деньги от несовершеннолетнего ребенка, нарушил закон Российской Федерации.
- А Леон?
- С Леоном мы тоже провели показательную работу. Написали ему сообщение, что родители ругались, но ничего страшного не произошло. И что у сына есть еще 30 тысяч, которые ему подарили на день рождения. Леон предложил старую схему, мол, плати, а все потом. Сын под моим контролем написал, что волнуется, не мошенник ли он. Получает ответ: "Что-то у тебя плохое настроение, мутный ты сегодня. Когда будешь готов платить, тогда приходи". Какой прекрасный ход! Ребенку нечего противопоставить: либо плати, либо вали.

Сын предлагает: "Давай ты мне что-то отдашь, скины, например, и тогда переведу". Леон ответил, что сын совершает большую ошибку, а Steam в курсе всего, и сейчас он на сына туда жалобу отправит. Я говорю: "Ты понимаешь, что он бы тебе ничего не заплатил?" Он говорит: "Да, теперь я, папа, понял". Мы эту галочку поставили.

В Steam сказали, что они не поддерживают мошенническую деятельность, но этот человек по-прежнему действует, его аккаунт и группы для обмена скинами, где он ищет жертв, не заблокировали. Это очень показательно. При этом, чтобы вернуть деньги от самой платформы за купленные игры, понадобилось три недели.
- То есть от мошенника ничего не получить, а потраченное на игры родители все же могут вернуть?
- Какие-то суммы, да. Например, Epic Games мне 20 тысяч вернули вообще без вопросов в один день. Steam сначала мне легко вернул почему-то 12 тысяч: "Мы готовы вам заплатить". Я говорю: "Откуда взялось 12? Вот 75". Потом мы две недели общались: "О, а это серьезная сумма". И это многомиллиардная компания. В итоге со скрипом вернули: "Мы в порядке исключения..."
- Вы писали на общую почту сначала?
- Это не так легко сделать, там нужно внимательно смотреть правила. Например, если игры купили, но не пользовались ими, то в течение двух недель с даты покупки игры можно вернуть и получить деньги на счет в Steam. В итоге я вернул и за такие, и за те, по которым срок возврата уже прошел. Я написал в поддержку, описал ситуацию. Так что если ребенок потратил на официальных сайтах без вашего ведома, то средства можно вернуть.
- А что полиция?
- Я обратился в полицию с заявлением на Леона с описанием ситуации, поговорил с дознавателем. А потом в возбуждении уголовного дела отказали, причины я не знаю, так как не видел уведомления об отказе.

Когда пытался найти копию этого документа в полиции, там долго искали кодовые номера, потом не было ответственного за это человека. Пытался несколько раз дозвониться - не получилось. Так что для меня это осталось пока загадкой.

В частном разговоре со следователем я выяснил, что такие дела бесперспективны, потому что мошенники обычно сидят на Украине или на других территориях СНГ. Иногда подобные схемы используют заключенные.

Черно-белый экран и папка на пароле
- У вас есть какие-то идеи, как можно снизить уровень залипания в телефоне?
- Например, покупать игры вместо того, чтобы ребенок играл в бесплатные.
- Неожиданно. Мы против этого боремся, а теперь еще покупать?
- В бесплатном контенте будет реклама, ребенка будут постоянно куда-то затаскивать, он будет кликать. А если вы купили, то производитель получил то, что хотел.

Потом снижать яркость пятна внимания. Вот у вас черно-белый экран, почему?
- Я борюсь с собственной зависимостью от телефона. С таким экраном я реже захожу в соцсети, даже фотографии делать неохота.
- Вот. Хотите дать ребенку посмотреть мультфильм, пусть смотрит в черно-белом варианте. Чтобы не было этого эффекта "Ах, как красиво!" Смартфон слишком яркое пятно в окружающем фоне. Можно сделать пониженную контрастность цветов.

Ставьте сразу режим родительской безопасности. Если уж совсем жаба давит, жалко денег на родительский контроль, поставьте папку с паролями в телефоне. Туда складывайте все, что ребенку не нужно для учебы, и снимайте пароль в оговоренное время. Мне на это родители иногда говорят: "Как все это сделать, я даже не знаю пароль от телефона".

Если вы не можете договориться с ребенком о таких мерах, значит, есть серьезные проблемы и, возможно, на некоторое время нужно вообще забрать у ребенка телефон. Но нельзя просто забрать. Нужно провести разъяснительную беседу, объяснить мотивы своих действий, может быть, тогда ребенок согласится на установку ограничений.
- Понятно. То есть образовываться все же родителям придется.
- Да, нужно учиться, требуются специальные навыки. Это повышенной сложности среда, она требует культуры ее использования. Родитель - самое уязвимое и некомпетентное звено в системе игровой индустрии.

Например, чтобы разобраться и потом помогать другим, я прошел программу повышения квалификации на психфаке МГУ "Современные подходы к психотерапии зависимостей". Теперь у меня есть курс для родителей о детской гаджетомании и группа в фейсбуке.
- Если ребенок под видом уроков сидит за компьютером семь часов и непонятно, играет он или программирует - что родителю делать?
- Значит, какая-то ерунда происходит. Ставьте родительский контроль, он позволяет сделать настрой на ряд сайтов, на которые не нужно заходить, также вы будете знать, что делает ребенок.
- И тут, мне кажется, может всплыть вторая проблема после компьютерной беспомощности. Родитель в ситуации зависимости может опасаться что-то ребенку запретить или ограничить его.
- Значит, в семье созависимые, нездоровые отношения. Если ничего не делать, то однажды перед вами может встать непростой выбор - либо вы будете обслуживать зависимость, либо вы должны будете сдать своего ребенка в органы соцопеки.

Если вы чувствуете, что вы не справляетесь, то я рекомендую обращаться за социальной помощью, обращаться к психологам, ходить на группы созависимых.

Не решая проблему, вы обслуживаете зависимость ребенка, не влияете на ребенка, не умеете обеспечить здоровый контроль и выстроить границы, не умеете обсуждать сложные и болезненные темы.
- А какая, по-вашему, главная ошибка родителей?
- Если ты что-то сделал, то получи взамен час игры. Если ты что-то не сделал, я у тебя их отберу. Это неправильно. Формируется сверхценность предмета зависимости. Очень скоро это поведение выйдет из-под контроля, ребенок начнет обманывать, хитрить, юлить и так далее. И это, кстати, неплохой сценарий.

Плохой сценарий, если он будет следовать всем этим инструкциям и будет просто послушно делать то, что вы ему говорите, ради гаджета - так вы делаете из ребенка раба, лишаете его субъектности. Лучше, когда есть степень свободы, сопротивление и бунт, чем когда есть слепое подчинение.
- Бунт тоже может плохо закончиться. Я знаю истории, где дети бросаются на родителей.
- Я знаю, что есть такие эпизоды, когда дети даже бьют родителей, как правило, мам, которые не могут им противостоять. 14-15 лет - это уже крупные подростки, при неконтролируемой агрессии они могут быть опасными. Тут уже надо обращаться за помощью профессиональной.

Работа с зависимостью требует для начала расписаться в своей собственной некомпетентности. Первый шаг: "Я не могу с этим справиться, у меня нет сил, ресурсов и возможностей. Мне нужна внешняя помощь". Внешняя помощь может быть в виде сообщества, книг, группы поддержки, психологов и так далее, органов соцопеки. Есть бесплатные методы работы.

Это не шутки. Психика зависимого человека может начать формироваться в шесть лет. И какое-то время это будет почти незаметно. Но к 10 годам проблемы нарастают как снежный ком. Что будет дальше, во многом зависит от родителей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Валерия Дикарева

# data[].attributes.attachment_link.title
"Ты не воруешь у родителей, а просто берешь в долг". Как подросток отдал кибермошенникам 200 тысяч рублей

# data[].attributes.attachment_link.description
Однажды сын закрылся в ванной комнате с телефоном, не выходил оттуда и не отвечал на вопросы. Я предупредил: "Сын, я не понимаю, что происходит, я волнуюсь. Если ты сейчас не откроешь дверь, я просто буду вынужден ее выломать. Ответь, пожалуйста". Кажется, это было воскресенье, и раньше он так никогда не делал.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як бачить світ дитина з аутизмом.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як боротися з булінгом: поради для дітей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дарія Поперечна

журналістка УП.Життя

Карантин створює нові умови побуту та може негативно вплинути на емоційне самопочуття.
Особливо нестерпним цей період може видатися для дітей, які не звикли сидіти у чотирьох стінах.
З часом дитина почне запитувати, коли карантин закінчиться.
Батькам важливо правильно відповісти дитині, щоб не нашкодити її емоційному здоров'ю та заспокоїти.
Huffpost пропонує кілька порад від психологів, як впоратися із цим завданням.

Будьте чесними зі своїми дітьми

Дайте дитині ясну та чесну відповідь, зважаючи на її вік, рівень розвитку та особливості темпераменту.

Не потрібно повідомляти малим дітям всі сумні деталі, але варто дати загальні пояснення.

Розкажіть, що люди сильно хворіють, лікарі намагаються їх врятувати.

Також корисно нагадати дітям, що вчені та урядовці працюють дуже старанно і роблять все можливе, щоб знайти рішення.
"Найголовніше - бути чесним. Ми не знаємо, що станеться, як довго це триватиме або яким буде життя, коли все це закінчиться.
Поясніть своїй дитині, що, хоча ви не можете назвати їм точну дату, ви регулярно перевіряєте новини та повідомляєте їм, як тільки дізнаєтеся якісь деталі", - рекомендує Женеві фон Лоб, психолог і автор книги "Щасливі батьки, щаслива дитина".

Під час розмови з дитиною намагайтеся уникати висловлювань типу "скоро це закінчиться" або "я не знаю".

Поясніть дитині, що є речі, які залишаються невизначеними.

Водночас поділіться з ними активними кроками, які ваша сім'я, місто або влада роблять, щоб залишатися в безпеці і підтримувати прогрес.

Не уникайте розмов про коронавірус та карантин

Якщо ви досі не пояснили дитині, що відбувається, обов'язково почніть обговорення.

Найперше запитайте дітей, що вони вже знають про ситуацію з коронавірусом, а потім поділіться фактами і виправте дезінформацію.
"Діти знають, що щось відбувається, але якщо батьки не хочуть говорити про це, вони почнуть хвилюватися. Малеча почне припускати, що все страшніше, ніж є насправді.
Тому вони можуть пригнічувати свої думки і почуття через страх засмутити батьків", - пояснює Робін Гурвич, психолог і професор психіатрії університету Дюка.

Якщо батьки показують, що вони хочуть говорити на складні теми, такі як пандемія, це дає дітям можливість відчувати себе комфортно.

Згодом це підштовхне дитину звернутися до вас, коли вони зіштовхнуться з іншими труднощами.

Наприклад, знущаннями, стресом, проблемами у дружбі, тиском з боку однолітків і тому подібне.

Обговорюйте з дітьми свої почуття

Ще один спосіб закласти основу для відкритого спілкування - це пояснити дітям, що ви розумієте, що вони відчувають і поговорити про це.

Запропонуйте їм поділитися своїми емоціями, запитавши, що вони думають про ситуацію і як себе почувають.

Розкажіть, що ви теж іноді відчуваєте злість страх чи сум - поясніть, як справляєтеся з цими емоціями.
"Якщо ваша дитина ставить багато питань, наприклад, "коли знову почнеться навчання" або "коли можна відвідати бабусю і дідуся", можливо, у неї є певні побоювання і страхи.
Найголовніше - підтвердити всі їхні почуття і визнати, що ви не можете зараз дати точні відповіді стосовно термінів", - рекомендує психолог Лоб.

Акцентуйте увагу на безпеці та захисті

Дітям важливо чути, що вони в безпеці та розуміти, хто про них потурбується у важкий час.

Експерт з розвитку дітей Деніз Деніелс рекомендує вживати у розмові такі формулювання: "Ми любимо і дбаємо про тебе. Завжди будемо робити все можливе, щоб захистити, забезпечити безпеку і здоров'я".

Якщо дитина цікавиться, коли закінчиться карантин - важливо підкреслити її безпеку.
"Спілкуючись з дітьми молодшого віку, ваша відповідь повинна бути дуже твердою і впевненою. Навіть якщо у вас її немає.
Розмовляючи зі старшими дітьми, продовжуйте цю сильну і безпечну ідею, але додайте, як вони можуть бути частиною рішення і допомогти", - зазначає експерт.

Сконцентруйтеся на теперішньому, а не майбутньому

Спонукайте дітей сприймати кожен день таким, як він є, не зациключись на майбутньому.

Нагадайте дітям про недавні забави, які у вас були в родині за час карантину, щоб показати переваги життя в даний момент і плюси подібного досвіду.

Психотерапевт Ноэль Макдермотт рекомендує батькам розвивати здорові звички, що стосуються вправ, їжі, рутинних занять, навчання, творчості, відпочинку, групових дискусій і багато чого іншого.

Ці методи можуть допомогти впоратися з тривогою і депресією, змушуючи відчувати задоволення в даний момент.

Крім того, вони зменшують бажання зосереджуватись на майбутньому або минулому.

Окресліть межі відповідальності дитини

Зосередження на теперішньому - хороший спосіб нагадати дітям про речі, які знаходяться під їх контролем.

Нагадайте їм, що вони повинні мити руки, допомагати у хатніх справах.

Також корисно обговорити дії, які вони можуть зробити, щоб допомогти іншим.

Батьки можуть нагадувати своїм дітям, що всі дотримуються дистанці, щоб забезпечити безпеку своїх сімей і захистити лікарні від перевантаження.

Також варто відзначити, що ізоляція закінчиться швидше, якщо кожен виконає свою роль.

Дітям також може бути корисно скласти список того, що вони хотіли б зробити в майбутньому, коли карантин закінчиться.

Пообіцяйте дітям інформувати їх самостійно

Повідомте своїй дитині, що ви повідомите, коли отримаєте інформацію про повернення в школу або про інші заходи.

Повідомлення, які розповсюджують ЗМІ, можуть бути тривожними і недоречними з точки зору розвитку.

Обов'язково повідомте їм, що ви регулярно перевіряєте оновлення новин та ділитеся тим, що дізналися.

Розкажіть про свої надійних джерела інформації, таких як CDC, ВООЗ та місцеві установи охорони здоров'я.
"Я великий прихильник щотижневих сімейних зустрічей, коли батьки можуть надавати актуальну інформацію та відповідати на запитання.
Це було б прекрасним часом для ознайомлення з правилами техніки безпеки вашої родини", - рекомендує психолог Деніз Деніелс.
Залишайтеся позитивними

Сила позитиву не може бути переоцінена в такі часи.

Особливо це може допомогти дітям розвинути здорове мислення.
"Говоріть спокійним і зібраним голосом.
Ваш тон повинен передати, що ви впевнені, що все буде добре!" - зазначає Деніелс.

Одним з позитивних моментів, яким ви можете поділитися, є те, що в результаті карантин закінчиться.

"Запевніть їх, що це тимчасова ситуація, яка не буде тривати вічно, і згодом всі повернуться до нормального життя", - сказав лікар Лоб.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як говорити з дитиною, яка втомилась від карантину. 8 порад від психологів

# data[].attributes.attachment_link.description
Дарія Поперечна журналістка УП.Життя Карантин створює нові умови побуту та може негативно вплинути на емоційне самопочуття. Особливо нестерпним цей період може видатися для дітей, які не звикли сидіти у чотирьох стінах. З часом дитина почне запитувати, коли карантин закінчиться. Батькам важливо правильно відповісти дитині, щоб не нашкодити її емоційному здоров'ю та заспокоїти.

# data[].attributes.headline
Не виховуйдитину, виховуй себе

# data[].attributes.subject
Не виховуйдитину, виховуй себе

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
МБФ «СНІД Фонд Схід-Захід» (AIDS Foundation East-West — AFEW-Україна)

# data[].attributes.headline
Руханка з Данею Вегасом

# data[].attributes.subject
Руханка з Данею Вегасом

# data[].attributes.attachment_link.title
Фізкультура/руханка  - запалюємо з Данею Вегасом

# data[].attributes.headline
Руханка з Юлією Сахневич

# data[].attributes.subject
Руханка з Юлією Сахневич

# data[].attributes.attachment_link.title
Фізкультура/руханка - запалюємо разом з Юлією Сахневич

# data[].attributes.headline
Порахуйте ключі

# data[].attributes.subject
Порахуйте ключі

# data[].attributes.headline
Знайдіть бджілку

# data[].attributes.subject
Знайдіть бджілку

# data[].attributes.headline
Знайдіть пінгвіна серед туканів

# data[].attributes.subject
Знайдіть пінгвіна серед туканів

# data[].attributes.headline
Знайдіть курчатко

# data[].attributes.subject
Знайдіть курчатко

# data[].attributes.headline
Зайдіть сердечко

# data[].attributes.subject
Зайдіть сердечко

# data[].attributes.headline
Скажи булінгу «Ні!»: ігри та вправи для розвитку емоційного інтелекту

# data[].attributes.subject
Скажи булінгу «Ні!»: ігри та вправи для розвитку емоційного інтелекту

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Журнал «На Урок»

# data[].attributes.attachment_link.title
Скажи булінгу «Ні!»: ігри та вправи для розвитку емоційного інтелекту

# data[].attributes.attachment_link.description
Добірка вправ, командних і онлайн-ігор для розвитку емоційного інтелекту учнів молодшої, середньої та старшої школи.

# data[].attributes.headline
Що не треба робити вчителю

# data[].attributes.subject
Що не треба робити вчителю

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Як не треба діяти, якщо ви не хочете, щоб булінг у школі став звичним явищем.

Інцидент зі святковим тортом, що стався у школі № 151 м. Харкова, ще раз показав: проблема булінгу анітрохи не вигадана. Булінг існує, і з ним треба боротися. І робити це, у першу чергу, має саме вчитель, адже, як ми бачимо, до цькування дітей приєднуються і батьки інших учнів та учениць, а це вже взагалі нонсенс.

Ми не будемо переказувати цю історію, всі, хто мав бажання, вже ознайомилися з нею, детальніше можна почитати у групі Батьки SOS - там дуже багато коментарів різних сторін. Давайте краще поговоримо про те, як НЕ мають поводити себе вчитель чи вчителька у таких ситуаціях.

1. Стояти осторонь

Чекати і сподіватися, що проблема вирішиться сама собою - марно. Нічого не вирішиться, стане тільки гірше. Якщо ви бачите, що дитину ображають інші діти (а батьки цих дітей і поготів!), обов'язково втручайтеся. Це саме той випадок, коли краще зробити хоч щось, ніж нічого не робити.

2. Не цікавитися життям своїх учнів та учениць

Так, головну роль у вихованні дитини відіграють її батьки, але й у школі вона проводить багато часу, а отже, вчительство не може лишитися осторонь. Необхідно з самого початку вибудовувати довірливі стосунки у класі, діти мають знати, що вони вам можуть довіряти, що ви не промовчите та захистите їх.

3. Забувати про шкільні правила та законодавство

Чи мають право батьки приносити до школи торти та інше частування, а потім влаштовувати у класі свята? Звісно, що ні. Та й хто потім відповідатиме за отруєння чи алергічні реакції у дітей? Якщо ж виникають ситуації, подібні харківській, то варто зауважити, що їх можна кваліфікувати як дискримінацію, а це вже зовсім інший рівень відповідальності.

4. Не давати дитині порад

Найгірше, що можна сказати учням та ученицям - це "Не звертай уваги". Відсутність реакції з боку жертви булінгу не зупиніть булера. Навпаки, агресор побачить, що реакції немає, а отже можна і далі робити, що заманеться.

Психологи радять спочатку спробувати зупинити булера за допомогою вербальних засобів. Так, у випадку спроби агресії жертва має спочатку сказати: "Ти поводиш себе агресивно", а потім запитати: "Ти що, злий?" або "У тебе сьогодні поганий настрій?", потім варто продемонструвати, що ви розумієте, чому кривдник поводить себе саме так, і запитати:"Ти хочеш видатися крутимТи хочеш мене образити?". Такі слова змусять кривдника розгубитися, і саме у цей момент необхідно розказати йому про власні почуття: "Мені не подобається, коли зі мною розмовляють у такому тоні/чіпають мої речі/намагаються спровокувати на бійку" тощо. Насамкінець варто навести аргументи: "Твоя поведінка суперечить правилам класу!".Розкажіть, що говорити все це варто впевненим тоном, при цьому краще втриматися та не плакати, адже саме такої емоційної реакції і прагне булер.

5. Замовчувати справу

Так, ніхто не хоче, аби його клас чи школа "прославилися" через булінг. Але, приховавши такі факти, ви ризикуєте ще більше - якщо ситуація погіршиться, про неї все одно рано чи пізно дізнаються, тільки наслідки будуть набагато неприємнішими. Говорить із булерами, викликайте їхніх батьків, повідомте адміністрації, зверніться до психолога, а якщо потрібно - і до вищих інстанцій.

6. Вважати, що одна виховна бесіда вирішить проблему

Ні, одна бесіда з булером та жертвою нічого не вирішує. Булінг - невипадкове явище, він пов'язаний з якостями особистості кривдника, який прагне встановити свою владу над іншими. Така людина робить все доволі виважено та холоднокровно, а отже і заходи щодо неї мають бути іншими. Саме тому булінг є викликом усій школі як організації, такі випадки вимагають системних рішень на рівні адміністрації, зміни самої організаційної структури.

7. Думати, що ви поганий вчитель

Коли у класі трапляються випадки булінгу, то дехто з вчителів та вчительок починає звинувачувати у цьому себе: "Якщо в мене це сталося, то я погано виховую дітей". Насправді булінг може трапитися у будь-якому класі й у будь-якого вчителя. Ви в цьому не винні. Так і само боротися одному теж не варто. Цькування можна перемогти тільки тоді, коли весь шкільний колектив об'єднується проти цього. Тільки системні та злагоджені дії допоможуть викорінити це явище.

Повертаючись до ситуації у харківській школі, варто зазначити, що ображати дівчинку через розбіжність поглядів з її батьками, з самого початку було неправильно. Але головне: не можна дозволяти батькам робити все, що їм заманеться, а тим більше - ображати іншу дитину, яка, поки знаходиться у школі, перебуває у зоні відповідальності вчительки чи вчителя. Який приклад поведінки дорослих людей побачили школярі та школярки? Сподіваємося, що всі учасники цієї історії зроблять правильні висновки та ситуація не матиме негативного для дітей продовження.

Дякуємо! Ми будемо тримати Вас в курсі!

# data[].attributes.attachment_link.title
Протидіємо булінгу: чого НЕ треба робити вчителю

# data[].attributes.attachment_link.description
Як не треба діяти, якщо ви не хочете, щоб булінг у школі став звичним явищем. Інцидент зі святковим тортом, що стався у школі № 151 м. Харкова, ще раз показав: проблема булінгу анітрохи не вигадана. Булінг існує, і з ним треба боротися.

# data[].attributes.headline
Підбірка для стабілізації емоційного стану.

# data[].attributes.subject
Підбірка для стабілізації емоційного стану.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Викладаємо перелік дієвих вправ для самодопомоги, підібраних та розроблених нашими психологами:
Визначаємо свій поточний стан: Виконуємо вправи для подолання стресу: 1."Протистресове Дихання".
Повільно виконуйте глибокий вдих через ніс (на 1-2-3-4); на піку вдихання затримайте дихання (на 1-2), після чого зробіть видих через рот (або як зручно) якомога повільніше (на 1-2-3-4-5-6). Це заспокійливе дихання. Постарайтеся уявити собі, що з кожним глибоким вдихом і тривалим видихом ви поступово позбавляєтеся від стресової напруги, ніби "видихаєте її через трубочку". Виконуйте цю вправу 5-10 разів.
2. Вправа для стабілізації "5-4-3-2-1".
Дієва вправа у випадку дезорієнтації від надмірних емоцій. Ця вправа допоможе вам швидко повернутися до реальності, по черзі активуючи п'ять органів відчуттів та вмикаючи нашу лобну кору за рахунок називання слів.

Інструкція:

- Роздивіться навколо себе та знайдіть очима 5 предметів синього кольру. Назвіть їх;

- Прислухайтеся та почуйте 4 різних звуків. Назвіть їх;

- Доторкніться рукою та відчуйте 3 різні поверхні. Назвіть, які вони на дотик;

- Відчуйте два різні запахи. Назвіть їх;

- Визначте щось на смак. Назвіть, що ви відчули на смак? (можливо, ви відчуєте смак у роті, а якщо маєте можливість, то випийте трішки води та відчуйте, який у неї смак).

Вправа що допоможе вам за 2 хв синхронізувати півкулі мозку та відновити внутрішній спокій. Детальніше

5. Готуємо "Екстрену валізку" для самодопомоги при емоційно стресових ситуаціях

6. Тренуємо власну стресостійкістьЩодня виконуйте вправу для стабілізації та подолання стресу "Безпечне місце". Аудіозапис вправи . Для виконання вправи прослухайте аудіозапис з інструкціями. Дана вправа ефективна, коли людині необхідно пережити стресові обставини, а також коли людина починає переживати напливи неприємних спогадів, почуттів і думок. Навички активної уяви пов'язані з пригадуванням стабілізуючих образів задіюють нейронну мережу, яка відповідає за внутрішню стабілізацію та ефективне подолання стресу.
ВАЖЛИВО:
Кожну з цих вправ варто виконати декілька разів заздалегідь, для того щоб ви вчасно застосувати її у випадку стресової ситуації. Так ви більш ймовірно згадаєте, що варто зробити.

Підбірку уклала для вас психолог, засновниця Психологічної студії "Сенс" - Мар'яна Франко .
ВІДЕОЛЕКЦІЯ:
Переглянути лекцію "Психолог про техніки самодопомоги при стресі" з інструкціями Мар'яни Франко можна тут: Відеолекція

Також якщо вам потрібна психологічна допомога або ваші питання передбачають індивідуальну консультацію, обрати та записатися на прийом до психолога /психотерапевта можна тут: Спеціалісти

# data[].attributes.attachment_link.title
Підбірка для стабілізації емоційного стану.

# data[].attributes.attachment_link.description
Викладаємо перелік дієвих вправ для самодопомоги, підібраних та розроблених нашими психологами: Визначаємо свій поточний стан: Виконуємо вправи для подолання стресу: 1."Протистресове Дихання". Повільно виконуйте глибокий вдих через ніс (на 1-2-3-4); на піку вдихання затримайте дихання (на 1-2), після чого зробіть видих через рот (або як зручно) якомога повільніше (на 1-2-3-4-5-6).

# data[].attributes.headline
Хочу бути схожою...

# data[].attributes.subject
Хочу бути схожою...

# data[].attributes.attachment_link.title
To czego szukasz, jest bardzo blisko... | Bal

# data[].attributes.attachment_link.title
Фізкультура/руханка - запалюємо з Jerry Heil

# data[].attributes.headline
Вчимо і навчаємось на карантині (роз'яснення МОН)

# data[].attributes.subject
Вчимо і навчаємось на карантині (роз'яснення МОН)

# data[].attributes.attachment_link.title
Вчимо і навчаємось на карантині: школа

# data[].attributes.headline
Учись вчитися

# data[].attributes.subject
Учись вчитися

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Учись учитися

# data[].attributes.headline
Увага! Інтернет!

# data[].attributes.subject
Увага! Інтернет!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Увага! Інтернет!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Сам удома

# data[].attributes.headline
Шлях до мети

# data[].attributes.subject
Шлях до мети

# data[].attributes.headline
Як збуваються бажання

# data[].attributes.subject
Як збуваються бажання

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфильм про исполнение желаний - Wishgranter

# data[].attributes.headline
16 квітня – День обізнаності про стрес

# data[].attributes.subject
16 квітня – День обізнаності про стрес

# data[].attributes.headline
Я хочу стати тим...

# data[].attributes.subject
Я хочу стати тим...

# data[].attributes.headline
Як говорити з дітьми про інвалідність

# data[].attributes.subject
Як говорити з дітьми про інвалідність

# data[].attributes.headline
Казка "Соловейко з одним крилом"

# data[].attributes.subject
Казка "Соловейко з одним крилом"

# data[].attributes.attachment_link.title
Батькам: як говорити з дітьми про інклюзію? Фільм 4.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфильм «Подарок» (The Present, 2014) [Русская озвучка]

# data[].attributes.headline
Кастрюлька Анатоля

# data[].attributes.subject
Кастрюлька Анатоля

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Услуги психолога. Семейный психолог

# data[].attributes.attachment_link.title
Кастрюлька Анатоля

# data[].attributes.headline
Тільки нікому не кажи

# data[].attributes.subject
Тільки нікому не кажи

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Тількі нікому не кажи

# data[].attributes.headline
Коли тобі нудно

# data[].attributes.subject
Коли тобі нудно

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Коли тобі нудно

# data[].attributes.headline
Школа шпигунів

# data[].attributes.subject
Школа шпигунів

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Школа шпигунів

# data[].attributes.headline
Готуємо веселу вечірку

# data[].attributes.subject
Готуємо веселу вечірку

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Готуємо веселу вечірку

# data[].attributes.headline
Сльози та крики

# data[].attributes.subject
Сльози та крики

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Сльози та крики

# data[].attributes.headline
Стоп, застуда!

# data[].attributes.subject
Стоп, застуда!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Стоп, застуда!

# data[].attributes.headline
Безпечний двір

# data[].attributes.subject
Безпечний двір

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Безпечний двір

# data[].attributes.headline
Колючки та магніти

# data[].attributes.subject
Колючки та магніти

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Колючки та магніти

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Сюрприз

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Імунітет

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Новенький

# data[].attributes.headline
Смачні та корисні

# data[].attributes.subject
Смачні та корисні

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Смачні та корисні

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. На слабо

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Дражнилки

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Канікули

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Дружба

# data[].attributes.headline
Володар уваги

# data[].attributes.subject
Володар уваги

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Володар уваги

# data[].attributes.headline
Як перемогти Нікудишка

# data[].attributes.subject
Як перемогти Нікудишка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Як перемогти Нікудишка

# data[].attributes.headline
Про капризи й бешкети

# data[].attributes.subject
Про капризи й бешкети

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Про капризи та бешкети!

# data[].attributes.headline
Рецепти від біди

# data[].attributes.subject
Рецепти від біди

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Рецепти від біди

# data[].attributes.headline
Про крадіжки

# data[].attributes.subject
Про крадіжки

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Про крадіжки

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Згадати все!

# data[].attributes.headline
Кімнатний теніс

# data[].attributes.subject
Кімнатний теніс

# data[].attributes.attachment_link.title
теніс в кімнаті

# data[].attributes.attachment_link.title
прикрашаємо будинок

# data[].attributes.headline
Розвиток дрібної моторики

# data[].attributes.subject
Розвиток дрібної моторики

# data[].attributes.attachment_link.title
розвиток дрібної моторики

# data[].attributes.headline
Фізична активність під час карантину

# data[].attributes.subject
Фізична активність під час карантину

# data[].attributes.attachment_link.title
фізична активність

# data[].attributes.headline
Якщо ти скоїв поганий вчинок

# data[].attributes.subject
Якщо ти скоїв поганий вчинок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Якщо ти скоїв поганий вчинок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Загубився

# data[].attributes.headline
Місія "Незнайомці"

# data[].attributes.subject
Місія "Незнайомці"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Місія "Незнайомці"

# data[].attributes.headline
Який друг справжній?

# data[].attributes.subject
Який друг справжній?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Який друг справжній?

# data[].attributes.headline
Кусака чи друзяка?

# data[].attributes.subject
Кусака чи друзяка?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Кусака чи друзяка?

# data[].attributes.headline
У домі нова дитина

# data[].attributes.subject
У домі нова дитина

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. У домі нова дитина

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. На слабо

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Геть, біда!

# data[].attributes.headline
Про похвалу та критику

# data[].attributes.subject
Про похвалу та критику

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Про похвалу та критику

# data[].attributes.headline
Про жадібність та щедрість

# data[].attributes.subject
Про жадібність та щедрість

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Про жадібність та щедрість

# data[].attributes.headline
Нічні жахіття

# data[].attributes.subject
Нічні жахіття

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Нічні жахіття

# data[].attributes.headline
Битися чи не битися?

# data[].attributes.subject
Битися чи не битися?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Битися чи не битися?

# data[].attributes.headline
Коли вдома сварка

# data[].attributes.subject
Коли вдома сварка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Коли вдома сварка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Про Миру и Гошу

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультик «Про Диму»

# data[].attributes.headline
Звідки беруться діти))

# data[].attributes.subject
Звідки беруться діти))

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфильм про гиперактивного ребенка

# data[].attributes.headline
Казка для дітей

# data[].attributes.subject
Казка для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка для дітей про коронавірус. Чому мені не можна до бабусі?