# data[].attributes.body
Conell ens recorda que l’educació és una eina política i social molt poderosa que pot esdevenir un motor de canvi social. En aquesta línia, la figura d’integradora social a una escola pot ajudar a trencar amb els models de masculinitat hegemònica i els discursos de la “manosfera” que proliferen a internet, promovent relacions basades en la igualtat, l’empatia i el respecte.

Les masculinitats hegemòniques associen la idea de “ser home” amb la fortalesa, el domini i la negació de certes emocions. Molts joves segueixen creadors de contingut que presenten aquest model de masculinitat autoritari, misogin, masclista i sovint vinculat a ideologies d’extrema dreta. Aquests referents digitals tenen molta influència, perquè es perceben com a veus “autèntiques” i properes.

Per això, des de l’escola hem de fomentar el pensament crític vers aquests missatges, ajudant l’alumnat a identificar els continguts que promouen valors d’igualtat i els que reprodueixen idees de desigualtat i violència. Alhora, cal oferir referents positius i diversos que mostrin altres maneres de viure el gènere i les relacions i, sobretot, altres models de masculinitats crítiques. Aquesta tasca no s’ha de centrar només mentre es fa classe, sinó que ha d’impregnar tota la vida del centre i també implicar les famílies en el procés. Tot i que l’escola és un agent socialitzador molt important, la família també ho és.

Per tant, hem d'entendre que l’educació no és una tasca individual, sinó col·lectiva, que implica que tota la comunitat educativa treballi de manera coordinada.

# data[].attributes.body
No hi ha cap dubte que, actualment, les identitats queer i n/b són molt més visibles i socialment acceptades, especialment entre el jovent. Malgrat això, vivim en una societat que encara ha de canviar certes idees conservadores per evolucionar a una societat més empàtica i inclusiva. Però aquesta major visibilització comporta també una major exposició a patir discriminació o situacions de violència. És a dir, el problema és la diferència entre els actuals valors d’igualtat i respecte i els antics models de la masculinitat hegemònica que encara tenen un gran pes a la societat.

A tot això, hem d’afegir que molts joves utilitzen les xarxes socials per socialitzar i segueixen creadors de contingut. Especialment, els nois segueixen altres nois que transmeten discursos obertament masclistes, homòfobs i de dretes. Aquests referents reforcen models de poder i dominació contraris als valors d’igualtat i respecte que treballem a l’escola. Això provoca que bona part del jovent tingui contradiccions internes, ja que mentre entenen i defensen la diversitat, imiten els comportaments i missatges d’odi dels seus referents.

Això passa perquè, mentre les dones i les persones del col·lectiu LGBTI+ han anat guanyant molts drets les últimes dècades, els homes tenen la sensació d’haver-los perdut. La realitat és que els homes no han perdut cap dret amb el feminisme, ans al contrari. En tot cas, poden haver-se perdut certs privilegis masculins en el moment en què, gràcies a la lluita feminista, tothom ha pogut tenir els mateixos drets. Això no s’ha de veure com quelcom negatiu, sinó com un avenç cap a una societat més justa.

Així que, tot i que hi ha molts avenços socials per l’acceptació de les identitats queer i n/b, encara no hi ha una transformació social profunda. Per això la coeducació és tan important avui dia en l’aprenentatge d’adolescents i joves.

# data[].attributes.body
Tot i que les identitats queer i no binàries són cada vegada més acceptades entre el jovent, això no s’ha traduït en una reducció significativa de les agressions a les escoles. Tal com explica Raewyn Connell, la major visibilitat i reconeixement també comporta més exposició a l’hostilitat, especialment perquè les persones trans i de gènere no normatiu continuen sent una minoria molt vulnerable.

Em quedo amb la idea de que: L’acceptació social avança més ràpid que la transformació de les estructures socials i educatives. Per això, mentre no hi hagi canvis profunds en l’educació i en la cultura de gènere, la violència contra les persones amb expressió no normativa continuarà present.

# data[].attributes.body
L’afirmació de l'autora: "la manosfera -conformada mayoritariamente por jóvenes trabajadores blancos-, que es un espacio misógino que insta a dominar a las mujeres para recuperar esos privilegios que han perdido, no por hombres, sino por precarios" ens dona les claus del fenomen... fer un anàlisi poc profund de les situacions que ens afecten, porten a falses creences. De fet, amb una mirada ecofeminista i interseccional, totes i tots sortiríem guanyant en tots els àmbits!

# data[].attributes.body
Malgrat que els joves són més oberts a la diversitat, la violència a l'escola continua. La raó no és només la falta d'informació, sinó a més visibilitat, més rebuig, pot ser percebuda com una amenaça per a aquells amb ideologies més rígides.

La masculinitat hegemònica, els nois insegurs poden aferrar-se a formes de masculinitat violentes per reafirmar el seu estatus. Les xarxes socials i la "manosfera" promouen discursos d'odi que contraresten la tasca de l'escola.

Com a educadora social, és crucial per contrarestar aquests fenòmens. Es pot fer a través d'atencions directes amb xerrades directes amb els mateixos joves, donant exemples comuns i propers. Intentar crear espais de diàleg on els nois puguin parlar lliurement sobre què significa ser un "home de veritat".

# data[].attributes.body
Malgrat que el jovent és més obert a la diversitat, la violència cap a expressions de gènere no normatives no desapareix. La clau no és només la falta d'informació, sinó la por i la inseguretat davant el canvi.

Les persones LGTBIQ+ són més visibles, cosa que és positiva, però les converteix en "blanc fàcil" per a qui se sent amenaçat per les noves realitats socials. Davant els canvis, alguns nois s'aferren a una masculinitat rígida i violenta per reafirmar el seu poder i estatus social. Aquest comportament sol estar lligat a la seva pròpia inseguretat.

La 'socialització paral·lela': Discursos d'odi de la "manosfera" a les xarxes socials contraresten la feina de l'escola, confonent els joves i promovent l'agressió.

# data[].attributes.body
L’escola és un espai clau per aturar la “manosfera” i les masculinitats hegemòniques, ja que pot transformar patrons socials i oferir alternatives més igualitàries i penso que s'ha de fer desde un femínisme revolucionari. Tenint en compte especialment que es tracta d'un sector productiu molt feminitzat. Des del nostre lloc de treball, hem de promoure la coeducació, visibilitzant la diversitat i qüestionant els estereotips de gènere. També cal crear espais segurs de diàleg on l’alumnat entengui que les tradicions poden ser canviades. És essencial treballar el pensament crític digital per desmuntar discursos masclistes i oferir models positius de masculinitats no violentes. Necessitem recursos curriculars inclusius, protocols de convivència i col·laboració amb entitats feministes i LGTBI. I si aixó no funciona penso que s'han d'abordar estrategies ponitives en casos exepcionals...

# data[].attributes.headline
Les posicions queer o no binàries. Què creus que passa?

# data[].attributes.subject
Les posicions queer o no binàries. Què creus que passa?

# data[].attributes.body
El que passa és que l’augment de l’acceptació i la visibilitat de les identitats queer i no binàries conviu amb una reacció contrària que es manifesta en forma d’odi i violència. Aquesta exposició fa que, sobretot a les escoles, les persones amb expressió de gènere no normativa siguin un blanc fàcil. Alhora, la influència de discursos reaccionaris i la vulnerabilitat estructural del col·lectiu expliquen que, malgrat l’obertura del jovent, les agressions no s’hagin reduït de manera significativa. Les xarxes, el turbo feixisme i l'entrada institucional son factors claus per entere.

# data[].attributes.headline
2. "Manosfera" i masculinitats hegemòniques.

# data[].attributes.subject
2. "Manosfera" i masculinitats hegemòniques.

# data[].attributes.body
Les manosferes (espais de la xarxa on es reuneixen homes amb actituds misogínies) animen a tractar a les dones amb brutalitat i intentant destruir el clima d'opinió favorable al feminisme. El problema d’aquests espais és que no es queden a Internet, sinó que arriben a la política institucional, amb resultats desastrosos, com per exemple als Estats Units on s’ha derogat el dret nacional a l'avortament.

Les masculinitats són una qüestió molt complexa. Són determinades per la posició social, les pràctiques i rols de poder i això fa que canviïn a mesura que canvia la societat. L’educació és molt poderosa, sigui per mantenir o canviar els patrons socials. Per aquest motiu, tots els règims la intenten controlar.

Podem aturar les masculinitats des de l’escola amb molta formació, tant de cara a l’alumnat com amb tota la comunitat educativa. Una formació inclusiva i transversal durant totes les etapes del procés d’escolarització. Hem de poder acompanyar al nostre alumnat a ser crítics, a buscar informació veraç i de qualitat, sobretot en les xarxes socials. També oferint espais d’escolta i debat, xerrades on compartir informació, dubtes. Finalment, utilitzar recursos pedagògics com llibres, jocs, vídeos, etc. que fomentin la igualtat i puguin ajudar a treballar la diversitat de gènere.

# data[].attributes.headline
1. Les posicions queer i les agressions.

# data[].attributes.subject
1. Les posicions queer i les agressions.

# data[].attributes.body
Les posicions queer o no binàries són més acceptades entre el jovent perquè la situació a escala social ha canviat. Però les persones d’edat més avançada, de la generació de la Dra. Connell no han pogut completar el seu procés d’escolarització, inclús alguns no han pogut sortir de l’armari.

Un aspecte positiu és que es parla més i és un col·lectiu més visible, però també té conseqüències negatives: el fet d’estar més exposats fa que l’hostilitat augmenti. Els trans són una minoria dins de la minoria.

Les agressions o burles persisteixen perquè molts joves es veuen influenciats pels prejudicis i opinions de les famílies, la por de ser diferent i no ser acceptat. Els discursos d’odi cada vegada més freqüents a les xarxes socials, la separació de gèneres en l’àmbit de la publicitat, botigues, etc.

# data[].attributes.body
Sí, des de l’escola podem ajudar a frenar la “manosfera” i les masculinitats hegemòniques, però és un repte que requereix constància. Ho podem fer promovent models de masculinitat més igualitaris, on es valori la cura, el respecte i la cooperació, i no només la força o el domini. Des del meu lloc de treball reforcem i treballem molt l’educació emocional, la gestió de conflictes sense violència, la coeducació i la igualtat de gènere. Com a recursos tenim tallers, dinàmiques de grup, contes i materials inclusius, vídeos i testimonis reals, així com el treball conjunt amb famílies i professionals externs. El més important és que l’escola sigui un espai segur on es qüestionin estereotips i es construeixin noves maneres de ser home i dona, lliures i respectuoses.

# data[].attributes.body
Encara que els adolescents parlin més obertament de diversitat, molts continuen repetint els prejudicis que veuen a casa, a les xarxes o al carrer. A l’adolescència també pesa molt la pressió de grup i la por a ser diferent, i això fa que alguns responguin amb burles o agressions. Per això no n’hi ha prou amb acceptar-ho de paraula: cal treballar l’empatia i el respecte a les aules perquè el canvi sigui real. Penso que caldria treballar-ho com ve s'esmenta al curriculum, com una assignatura més i des de ben petits. Caldria que dins els claustres dels centres educatius s'hi contemples la figura professional que pogués impartir setmanalment o quinzenalment tota aquesta temàtica entre d'altres que realment preocupen als i les alumnes.

# data[].attributes.body
Sí, la “manosfera” i les masculinitats hegemòniques es poden qüestionar i transformar des de l’escola. L’educació i la vida professional són llocs clau per generar nous models de relació, de respecte i d’igualtat. Com educadora de l'aula Siei garantim un espai segur, educant per una educació crítica digital, treball sobre gènere i emocions i un currículum transversal.

# data[].attributes.body
Es veritat que les posicions queer o no binàries estan sent més acceptades entre el jovent, encara hi ha molts reptes a superar, especialment en entorns com les escoles.

Hi ha diversos factors que poden contribuir a aquesta situació:

1. Falta d'educació: Moltes vegades, la discriminació es basa en la ignorància. Si els estudiants no reben una educació adequada sobre la diversitat de gènere, poden tenir prejudicis o malentesos.

2. Normes socials rígides: Encara que la societat està canviant, encara hi ha normes socials rígides sobre el gènere que poden ser difícils de canviar.

3. Falta de suport institucional: Si les escoles no tenen polítiques clares per a estudiants queer o no binaris, això pot contribuir a un entorn hostil.

Possibles solucions:

Educació inclusiva: Les escoles haurien d'incloure l'educació sobre la diversitat de gènere en el seu currículum.

Polítiques de suport: Les escoles haurien de tenir polítiques clares que protegeixin els drets dels estudiants queer o no binaris.

Formació per al personal: El personal de l'escola hauria de rebre formació sobre com donar suport als estudiants queer o no binaris.

# data[].attributes.body
Ens trobem amb alumnat que reprodueix un relat antifeminista i misogin. Relat creat des de les xarxes, sense informació veraç i contrastada. Una de les eines que tenim és l'accés a la informació, i acompanyar al nostre alumnat a la gestió del contingut de les xarxes. Com a educadora, podem proposar des de l'institut, espais de cerca de contingut, d'anàlisi i de reflexió. Analitzant aquests discursos i els arguments exposats. Una eina seria poder fer-ho en espais en petit grup, espais segurs on les normes de participació respectuosa, les podem pactar entre totes les persones participants.

# data[].attributes.body
Les escoles són representacions de la societat. Si bé és cert que hem avançat en el model de binarisme i d'orientacions del desig, encara queda molt camí per fer, en relació a l'acceptació de la diversitat. A les escoles com a la societat, ens trobem representada la normativitat que és qui ostenta el poder, veient com la dissidència és assenyalada, etiquetada i perseguida. El quotidià està ple d'exemples i representacions. Podem aturar aquestes situacions, cada vegada que les detectem, acompanyant la reflexió i treballant espais segurs per a tothom. I també revisar-nos, formar-nos, compartir, per tal de no reproduir-les.

# data[].attributes.body
Des de la meva tasca com a tutora del primer cicle d’Educació Infantil en una escola rural, observo com els nens i nenes, encara que molt petits, ja perceben certs rols de gènere a través de jocs, contes i actituds quotidianes. Crec que la “manosfera” i les masculinitats hegemòniques no es poden eliminar del tot, però sí que podem reduir la seva influència amb una intervenció conscient i constant. Segons R.W. Connell, les masculinitats són construccions socials reforçades per relacions de poder, i això es reflecteix fins i tot en comportaments molt subtils dins de l’aula.

Personalment, intento fomentar alternatives igualitàries i respectuoses introduint contes que visibilitzen models diversos, promovent activitats cooperatives i assignant rols flexibles en els jocs. També treballo amb valors com el respecte, l’empatia i la cura, i involucrant les famílies perquè reforcin aquests missatges a casa. Crec que, amb aquestes pràctiques constants i adaptades a la realitat d’una escola rural, podem construir un espai on les masculinitats hegemòniques deixin de ser el model dominant i on la diversitat i la convivència positiva siguin una experiència quotidiana per a tot l’alumnat.

# data[].attributes.body
Com a tutora del primer cicle d’Educació Infantil en una escola rural, observo com, malgrat que les identitats queer i no binàries són cada vegada més reconegudes pel jovent, encara es produeixen discriminacions cap a persones amb expressions de gènere no normativa. Segons R.W. Connell, les identitats de gènere i les masculinitats es construeixen socialment i es mantenen dins de relacions de poder, fet que explica per què els estereotips hegemònics poden continuar afectant les dinàmiques a l’escola. En la meva pràctica, considero essencial combinar la visibilitat amb accions concretes dins l’aula: treballar la coeducació des de petits, fomentar la cura, el respecte i l’empatia entre l’alumnat, i oferir suport individualitzat quan cal. Crec que, amb constància i coherència, l’escola pot esdevenir un espai on la diversitat es visibilitza i es respecta de manera real i quotidiana.

# data[].attributes.body
La influència de la "manosfera" o sigui el conjunt de discursos misògins, antifeministes i reaccionaris que circulen per xarxes socials i la persistència de les masculinitats hegemòniques i violentes són un desafiament molt real a l’educació. I sí, des de l’escola podem fer molt, tot i que no ho podem fer tot sols.

# data[].attributes.body
L’escola i la societat encara funcionen, en gran mesura, sota paràmetres binaris i heteronormatius.

L’expressió de gènere no normativa (forma de vestir, maneres de parlar, actituds...) sovint xoca amb aquests codis establerts, i genera rebuig, burla o violència.

Això passa especialment en espais amb forta pressió social com els patis, fins i tot a l’aula.

# data[].attributes.body
Desde el centre escolar tenim un rol molt important. Cal fomentar el respecte envers als altres.

Hem d'avisar al alumnat que si veuen violències i no ho comuniquen, estàn donat-li més força al agressor.

Pel que fa a la resta de professionals, s´ha de formar en aquests temes de diversitat sexual i tot el que l'envolta.

Desde el centre s'ha de detectar, prevenir, acompanyar, protegir i cuidar-lo molt.

# data[].attributes.body
A l'escola, es un lloc on es pot treballar una mica el tema. Però no és l'únic lloc on fer-ho.

A l'ecola es necessiten professionals qualificatius en aquests aspectes, per garantir un espai segur a la diversitat de gènere i poder actuar i treballar sense cap problema.

Es necessiten cursos, xerrades, tallers, espais... per aquests professional i alumnes.

# data[].attributes.body
Sí, des de l’escola i la feina es pot treballar amb:

Educació i prevenció: currículum amb perspectiva de gènere, alfabetització digital i emocional.

Polítiques clares: protocols contra assetjament i espais segurs.

Formació: docents, famílies i treballadors formats en igualtat i diversitat.

Participació: grups d’alumnes o treballadors que promoguin la inclusió.

Recursos: suport psicològic, entitats LGTBI, materials pedagògics i campanyes de sensibilització.

# data[].attributes.body
Tot i que molts joves accepten identitats queer i no binàries, les agressions continuen perquè:

Les normes socials i els prejudicis persisteixen.

La visibilitat també genera més reacció hostil.

La manosfera i discursos d’odi a Internet influeixen.

Les institucions (escoles, famílies) no sempre protegeixen prou.

# data[].attributes.body
Pregunta 2: Des de l’escola sí que podem actuar, perquè és un dels principals espais de socialització. Hem de treballar per qüestionar les masculinitats hegemòniques i oferir models alternatius més igualitaris, basats en el respecte i la cura. Això implica educar en l’ús crític de les xarxes socials, fomentar la corresponsabilitat i visibilitzar homes que trenquin estereotips. Els recursos principals són: protocols contra la discriminació, materials coeducatius, tallers amb entitats especialitzades i, sobretot, el compromís del claustre per integrar la perspectiva de gènere en totes les matèries i espais.

# data[].attributes.body
Pregunta 1; Tot i que el jovent mostra més acceptació de les identitats queer o no binàries, a les escoles encara persisteixen les agressions perquè els estereotips de gènere i els rols tradicionals continuen molt arrelats. Hi ha una diferència entre el discurs aparentment inclusiu i les pràctiques reals dins l’aula o el pati, on es mantenen dinàmiques de poder i burles contra qui no encaixa amb la norma. També influeix que molts alumnes encara no tenen eines emocionals ni socials per gestionar la diferència. Això evidencia la necessitat de treballar la coeducació de manera transversal i no només amb activitats puntuals.