# data[].attributes.headline
Politička kriza 80-ih godina XX. stoljeća

# data[].attributes.subject
Politička kriza 80-ih godina XX. stoljeća

# data[].attributes.body
Tijekom 1980-ih godina Jugoslavija je zapala u političku i gospodarsku krizu. Nakon smrti Josipa Broza Tita 1980. godine, počele su se jače izražavati razlike među republikama. Ustav iz 1974. dao je veliku samostalnost republikama i pokrajinama. Sve veće nesuglasice i sukobi među republikama ugrozili su jedinstvo države. U Srbiji je političku moć preuzeo Slobodan Milošević, koji je zagovarao centralizaciju i jačanje srpske uloge u Jugoslaviji. Njegova politika izazvala je otpor u drugim republikama, posebno u Sloveniji, Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini. Ta neslaganja dovela su do sve veće političke krize i konačnog raspada Jugoslavije početkom 1990-ih.

# data[].attributes.body
Višestranački izbori u Hrvatskoj održani su u travnju i svibnju 1990. godine, nakon uvođenja demokratskih promjena. Na izborima je pobijedila Hrvatska demokratska zajednica (HDZ) na čelu s Franjom Tuđmanom, dok je dotadašnja Komunistička partija, koju je vodio Ivica Račan, izgubila vlast. Novi sabor donesen je 30. svibnja 1990., a Stjepan Mesić postao je predsjednik Vlade. Ubrzo nakon izbora počela su pogoršanja odnosa s vlastima u Beogradu i jačanje napetosti sa srpskom manjinom u Hrvatskoj. Hrvatska je 25. lipnja 1991. proglasila neovisnost i suverenost. Zbog pregovora s Europskom zajednicom, primjena odluke o neovisnosti bila je odgođena za tri mjeseca. Dana 8. listopada 1991. Hrvatski sabor donio je konačnu odluku o raskidu svih veza s Jugoslavijom, čime je Hrvatska istupila iz tadašnje Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije.

# data[].attributes.body
Balvan revolucija započela je u kolovozu 1990. godine u Hrvatskoj. Srpski pobunjenici postavljali su barikade od balvana i stijena na cestama u Lici, Dalmaciji i Kordunu kako bi spriječili djelovanje hrvatskih vlasti. U isto vrijeme, Jugoslavenska narodna armija (JNA) oduzela je oružje teritorijalne obrane Hrvatskoj i dijelu Slovenije, čime je oslabila obrambenu sposobnost tih republika. Srpski nacionalisti zagovarali su stvaranje velike Srbije, u koju bi ušle i dijelovi Hrvatske. U pobunjenim područjima osnovana je Srpska autonomna oblast Krajina (SAO Krajina). Kasnije su srpski pobunjenici proglasili odcjepljenje od Republike Hrvatske i osnovali tzv. Republiku Srpsku Krajinu, sa sjedištem u Kninu. Time je započeo oružani sukob koji je doveo do Domovinskog rata.

# data[].attributes.attachment_caption
Slika prikazuje Josipa Jovića koji je bio prva žrtva Domovinskog rata.

# data[].attributes.body
Prvi oružani sukobi u Hrvatskoj dogodili su se u prvoj polovici 1991. godine, kada su napetosti između Srba i Hrvata eskalirale u otvorene sukobe. U ožujku 1991. godine, hrvatska policija sukobila se s policajcima srpske nacionalnosti, što je bio jedan od prvih ozbiljnih oružanih incidenata. Krvavi Uskrs, 31. ožujka 1991., označava važnu točku u sukobima, kada je hrvatska policija, u akciji pod nazivom „Plitvice“, potisnula pobunjenike sa područja Nacionalnog parka Plitvička jezera. Tom prilikom je ubijen prvi hrvatski policajac, Josip Jović, koji je postao prva žrtva Domovinskog rata.

Početkom svibnja 1991. godine, hrvatski policajci ušli su u Borovo Selo s ciljem da oslobode dvojicu svojih kolega, koji su bili zarobljeni od strane pobunjenih Srba. Međutim, upali su u zasjedu, gdje je poginulo 12 hrvatskih policajaca, što je bio jedan od najtežih napada na hrvatske snage u ranim fazama rata. U svibnju 1991. godine osnovan je i Zbor narodne garde (ZNG), koji je kasnije postao temelj za buduću Hrvatsku vojsku. Ovi događaji označili su početak ozbiljnog oružanog sukoba u Hrvatskoj, koji će eskalirati u Domovinski rat.

# data[].attributes.body
Rat u Hrvatskoj započeo je 1991. godine kada su paravojne postrojbe iz Srbije, često s oznakama sličnim onima koje su nosili četnici u Drugom svjetskom ratu, počele ulaziti u zemlju i poduzimati napade na hrvatske gradove i naselja. Hrvatske snage, koje su bile nedovoljno naoružane i opremljene, suočavale su se s velikim poteškoćama. Zbog embarga na uvoz oružja, koji je u srpnju 1991. godine proglasio UN, Hrvatska je bila prisiljena tražiti pomoć iz iseljeništva, što je omogućilo dopremu oružja u zemlju, unatoč ogromnoj vojnoj nadmoćnosti Jugoslavenske narodne armije (JNA). JNA i srpske paravojne snage okupirale su velike dijelove Hrvatske, uključujući sjeveroistok, dio zapadne Slavonije, Banovinu, Kordun i Liku.

Sela koja su bila pod okupacijom bila su uništena, a nesrpsko stanovništvo protjerano, a mnogi su ubijeni. Najveći sukobi zbili su se u Vukovaru i Dubrovniku. Vukovar je bio pod opsadom JNA i srpskih snaga od kolovoza do studenog 1991. godine, a grad je pretrpio ogromna razaranja. Dubrovnik je, pak, bio pod opsadom JNA i pripadnika teritorijalne obrane iz Crne Gore i istočne Hercegovine od listopada 1991. do svibnja 1992. godine, a grad je pretrpio ogromna razaranja, dok su civili trpjeli ne samo bombardiranja, već i blokadu.

Jedan od ključnih trenutaka u ratu dogodio se 7. listopada 1991. godine, kada je ratni zrakoplov JNA raketirao Banske dvore, službeni ured tadašnjeg predsjednika Franje Tuđmana. Sljedećeg dana, 8. listopada 1991., Hrvatski sabor donio je povijesnu odluku o raskidu državne i pravne veze Hrvatske s Jugoslavijom, čime je formalno započeo proces neovisnosti Republike Hrvatske.

# data[].attributes.body
Bitka za Vukovar trajala je od kolovoza do studenoga 1991. godine, kada su grad opsjedale snage JNA, pobunjeni srbi i paravojne postrojbe iz Srbije. Grad je bio pod stalnom opsadom i granatiranjem, a oko 2000 branitelja, pod vodstvom Mile Dedakovića Jastreba, Branka Borkovića i Blage Zadre, branilo ga je od 30 000 napadača. Nakon višemjesečnih borbi i potpune iscrpljenosti branitelja, grad je pao 18. studenoga 1991. godine, a taj se datum danas obilježava kao Dan sjećanja na žrtve Domovinskog rata i Dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje. Nakon pada, oko 260 zarobljenih branitelja i civila ubijeno je i pokopano na masovnoj grobnici na Ovčari, dok je nesrpsko stanovništvo bilo protjerano ili odvedeno u logore. Bitka za Vukovar imala je veliko strateško značenje, što znači da je usporila napredovanje JNA i paravojnih snaga te ubrzala međunarodno priznanje Republike Hrvatske. Blago Zadro, zapovjednik obrane, poginuo je 16. listopada 1991. godine, na isti dan kada je bio ranjen zapovjednik Batinić koji je vodio naš program kada smo bili u Vukovaru.

# data[].attributes.headline
Priznanje Republike Hrvatske kao neovisne države. UNPROFOR

# data[].attributes.subject
Priznanje Republike Hrvatske kao neovisne države. UNPROFOR

# data[].attributes.body
Republika Hrvatska proglasila je svoju neovisnost 8. listopada 1991. godine, kada je Hrvatski sabor donio povijesnu odluku o raskidu svih državno-pravnih veza s ostalim republikama i pokrajinama Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije (SFRJ). Odluka je uslijedila nakon višemjesečnih napetosti i ratnih sukoba, a bio je to ključan trenutak u procesu stvaranja samostalne hrvatske države.

Iako su mnoge države u svijetu bile skeptične u pogledu priznanja, Europska zajednica je priznala Hrvatsku kao neovisnu državu 15. siječnja 1992. godine, a Sjedinjene Američke Države su učinile isto u travnju iste godine. Priznanje Hrvatske od strane međunarodne zajednice bilo je ključno za jačanje njezine pozicije u međunarodnim odnosima.

Hrvatska je postala članicom Ujedinjenih naroda 22. svibnja 1992. godine, čime je stekla međunarodni status kao suverena država. Tijekom tog razdoblja, kako bi osigurala stabilnost, Hrvatska je surađivala s UNPROFOR-om (United Nations Protection Force), mirovnim snagama UN-a, koje su bile raspoređene u zemlji radi zaštite civila i usmjeravanja mirovnih pregovora.

Priznanje Hrvatske i međunarodna integracija bili su od presudne važnosti u procesu stabilizacije zemlje, iako su ratna razaranja i borbe nastavile još dugo nakon toga.

# data[].attributes.body
Tijekom 1992. i 1993. godine Hrvatska vojska je provela niz važnih oslobodilačkih operacija s ciljem oslobađanja okupiranih područja i obrane teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske. Jedna od prvih većih operacija bila je operacija Čagalj u lipnju 1992., koja se odvijala na južnom bojištu. U toj operaciji oslobođeno je područje kod Mostara i zaštićen je južni dio Hrvatske, uključujući i pristup gradu Dubrovniku, koji je prethodno bio pod opsadom JNA i srpskih snaga. U srpnju iste godine, provedena je operacija Tigar, u kojoj su hrvatske snage oslobodile područje južno od Dubrovnika i time deblokirale grad, koji je bio izoliran od ostatka Hrvatske.

Jedna od najvažnijih oslobodilačkih akcija u to vrijeme bila je operacija Maslenica, koja je započela 22. siječnja 1993. godine. Cilj operacije bio je oslobađanje strateški važnog područja oko Masleničkog ždrila i zračne luke Zadar, te ponovno povezivanje sjeverne i južne Hrvatske, koje su bile odsječene zbog okupacije dijelova zadarskog zaleđa. Operacija Maslenica bila je uspješna – oslobođeni su Maslenica, Novsko ždrilo, okolna brda i komunikacijske točke, što je omogućilo ponovno uspostavljanje cestovne veze između Dalmacije i ostatka zemlje.

Ove oslobodilačke operacije pokazale su da Hrvatska vojska jača i postaje sve organiziranija, čime su stvoreni preduvjeti za veće akcije koje će uslijediti kasnije tijekom Domovinskog rata.

# data[].attributes.body
Operacija Bljesak bila je jedna od ključnih oslobodilačkih operacija Hrvatske vojske tijekom Domovinskog rata, a provedena je 1. i 2. svibnja 1995. godine. Cilj operacije bio je oslobađanje okupiranog dijela zapadne Slavonije, koji je od 1991. godine bio pod kontrolom pobunjenih Srba i bio dio tzv. Republike Srpske Krajine.

Na području zapadne Slavonije bio je važan prometni koridor, autocesta i željeznica koja je spajala istok i zapad Hrvatske, a godinama je bio presječen zbog srpske okupacije. Operacija je počela iznenadnim i snažnim napadom Hrvatske vojske i specijalne policije, koje su u manje od 32 sata uspješno oslobodile oko 500 četvornih kilometara okupiranog teritorija.

U operaciji je sudjelovalo oko 7200 hrvatskih vojnika, a protiv njih su bile snage tzv. Vojske Republike Srpske Krajine, koje nisu bile dovoljno brojne niti dobro organizirane da pruže jači otpor. Hrvatska vojska je brzo napredovala i već drugog dana operacije zauzela središte otpora – grad Okučane, čime je operacija uspješno završena.

Operacija Bljesak pokazala je snagu, organiziranost i spremnost Hrvatske vojske da vrati okupirane teritorije. Tijekom operacije poginulo je 42 hrvatskih vojnika i policajaca, a više od 160 ih je ranjeno. Unatoč vojnom uspjehu, operacija je bila praćena i diplomatskim pritiscima, a pobunjeni Srbi su kao odmazdu granatirali Zagreb i druga hrvatska naselja.

Operacija Bljesak bila je važan uvod u završne vojne operacije, osobito u Operaciju Oluja, koja je uslijedila tri mjeseca kasnije i označila kraj većine borbenih djelovanja u Domovinskom ratu.

# data[].attributes.body
Operacija Oluja bila je najveća i najvažnija oslobodilačka operacija Hrvatske vojske tijekom Domovinskog rata. Provedena je od 4. do 7. kolovoza 1995. godine, a njen cilj bio je oslobađanje područja pod kontrolom tzv. Republike Srpske Krajine, posebno Knina, koji je bio glavni grad pobunjenih Srba u Hrvatskoj.

Operacija je počela 4. kolovoza 1995. u 5 sati ujutro, kada je Hrvatska vojska, uz potporu specijalne policije i pričuvnih postrojbi, započela napad duž bojišnice dugom oko 700 kilometara. U operaciji je sudjelovalo više od 100.000 hrvatskih vojnika, a napad je bio brzo i precizno organiziran.

Već 5. kolovoza, nakon samo jednog dana borbi, osvojen je Knin, simbol srpske pobune. Tog dana, na kninskoj tvrđavi zavijorila se hrvatska zastava, a dan se od tada slavi kao Dan pobjede i domovinske zahvalnosti te Dan hrvatskih branitelja. Operacija je završena 7. kolovoza, a u svega 84 sata oslobođeno je oko 10.400 četvornih kilometara, odnosno oko 20% ukupnog teritorija Hrvatske.

Nakon završetka Oluje, hrvatske snage su nastavile osiguravati oslobođena područja i pružati pomoć civilima. Velik broj pripadnika srpske vojske i civilnog stanovništva napustio je to područje, bježeći prema Bosni i Srbiji. Hrvatska je pozvala sve građane srpske nacionalnosti da ostanu u svojim domovima i zajamčila im sigurnost.

Nekoliko tjedana kasnije, 4. rujna 1995., počela je zajednička vojna operacija Hrvatske vojske i Armije Bosne i Hercegovine pod nazivom „Maestral“, koja je bila nastavak Oluje, ali na području Bosne i Hercegovine. Cilj te operacije bio je oslobađanje dijelova zapadne Bosne i jačanje položaja legalnih vlasti Bosne i Hercegovine pred završne mirovne pregovore.

Operacija Oluja bila je presudna za završetak Domovinskog rata. Pokazala je odlučnost Hrvatske da obrani svoj teritorij i pridonijela je okončanju rata na prostoru bivše Jugoslavije. Nekoliko mjeseci kasnije, u studenome 1995., potpisan je Daytonski sporazum, kojim je završen rat u Bosni i Hercegovini, a Hrvatska je osigurala svoju neovisnost i teritorijalni integritet.

# data[].attributes.body
Mirna reintegracija Hrvatskog Podunavlja bila je proces povratka pod kontrolu Republike Hrvatske područja istočne Slavonije, Baranje i zapadnog Srijema, koja su tijekom Domovinskog rata bila pod kontrolom pobunjenih Srba u okviru Republike Srpske Krajine. Za razliku od drugih područja Hrvatske, ova regija vraćena je mirnim putem, bez oružanih sukoba.

Nakon završetka ratnih operacija u Hrvatskoj 1995. godine, posebno nakon Operacije Oluja, područja istočne Slavonije i Baranje ostala su pod upravom UN-a i snaga pobunjenih Srba. Radi sprječavanja daljnjih sukoba i osiguranja trajnog mira, Ujedinjeni narodi su 1996. godine osnovali Misiju Ujedinjenih naroda za privremenu upravu u istočnoj Slavoniji, Baranji i Zapadnom Srijemu (UNTAES).

UNTAES je započela svoj rad 15. siječnja 1996. godine s ciljem uspostave reda, razoružanja pobunjenika i priprema uvjeta za mirnu reintegraciju regije u sastav Republike Hrvatske. Misija je uključivala oko 5.000 pripadnika mirovnih snaga koji su nadgledali povratak izbjeglica, demilitarizaciju područja te uspostavu lokalnih institucija i sigurnosnih uvjeta.

Ključni trenutak u procesu bio je 12. studeni 1998. godine, kada je Hrvatski sabor donio Zakon o područjima posebne državne skrbi, što je označilo početak formalnog uključivanja regije u državni sustav Hrvatske.

Mirna reintegracija završena je 15. siječnja 1998. godine, kada su hrvatske vlasti preuzele punu upravu nad područjem istočne Slavonije, Baranje i Zapadnog Srijema, nakon što su pripadnici UNTAES-a završili svoju misiju.

Ovaj proces smatran je velikim uspjehom međunarodne zajednice i Hrvatske, jer je omogućio povratak izbjeglica i izbjeglica i reintegraciju bez dodatnog oružanog sukoba, čime je osigurana dugoročna stabilnost i mir u ovom dijelu Hrvatske.

# data[].attributes.headline
Ratna razaranja i gospodarske posljedice

# data[].attributes.subject
Ratna razaranja i gospodarske posljedice

# data[].attributes.body
Tijekom Domovinskog rata Hrvatska je pretrpjela velika ratna razaranja koja su zahvatila gotovo sve dijelove zemlje, a osobito istok, jug i središnju Hrvatsku. Uništeni su brojni gradovi, sela, prometna infrastruktura, bolnice, škole, crkve, kulturni spomenici i gospodarski objekti. Vukovar je gotovo sravnjen sa zemljom, Dubrovnik je bio pod opsadom i bombardiran, a mnogi su drugi gradovi poput Osijeka, Karlovca, Gospića i Zadra bili svakodnevno granatirani.

Prema službenim procjenama, ukupna ratna šteta u Hrvatskoj iznosi oko 32,5 milijardi eura. Gospodarstvo je bilo ozbiljno pogođeno – mnoge tvornice i poduzeća prestale su s radom, trgovina je bila prekinuta, a turizam, koji je važan dio hrvatskog gospodarstva, potpuno je stao. Poljoprivreda je u mnogim dijelovima zemlje bila uništena ili onemogućena zbog minskih polja i ratnih aktivnosti.

Osim materijalne štete, rat je uzrokovao i gubitak radnih mjesta, povećanje nezaposlenosti, pad proizvodnje i rast vanjskog duga. Hrvatska se suočila s velikim troškovima za obranu, brigu o izbjeglicama i obnovu razorene zemlje.

Nakon rata, država je pokrenula programe obnove i povratka, ali proces je bio dugotrajan i skup. U mnogim područjima obnova je trajala godinama, a gospodarski oporavak bio je spor. Unatoč svemu, Hrvatska je postupno obnovila razrušene dijelove zemlje i pokrenula gospodarski razvoj, no posljedice rata osjećale su se još dugo nakon njegovog završetka.

# data[].attributes.body
Hrvatska je svoj put prema samostalnosti započela krajem 1980-ih i početkom 1990-ih, u vrijeme slabljenja Jugoslavije i porasta nacionalnih pokreta. Političke promjene i višestranački izbori 1990. godine donijeli su priliku za ostvarenje želje za neovisnom državom. Nakon rastućih napetosti i sukoba s pobunjenim Srbima, Hrvatski sabor je 8. listopada 1991. donio odluku o raskidu državnih veza sa SFRJ-om. Slijedilo je međunarodno priznanje Republike Hrvatske, čime je službeno postala samostalna država. Taj proces bio je dug i težak, isprepleten ratnim sukobima i političkim izazovima, a sada ću ovdje to sve prikazati.