# data[].attributes.body
Îmbrăcămintea romanilor se caracteriza înainte de toate prin simplitate: nu necesita nici croială aproape deloc şi nici cusătură; încât intervenţia croitorului de profesie era minimă. Veşmântul oficial al romanilor (dar care era interzis ţăranilor, muncitorilor simpli şi sclavilor) era toga: o bucată de stofă groasă de lână albă, tăiată în formă de elipsă sau de semicerc cu un diametru care putea ajunge până la şase metri.

În epoca imperială se purta tot mai mult toga colorată – potrivit anumitor norme: toga împăratului era roşie, a generalilor victorioşi era de purpură cu broderii aurite, iar a copiilor sub 17 ani (precum şi a înalţilor magistraţi sau a unor categorii de sacerdoţi) era tivită cu o fâşie de purpură.

# data[].attributes.body
În casă, bărbaţii purtau tunică – largă şi lungă până sub genunchi, strânsă la mijloc cu o centură. Iarna, se îmbrăcau chiar două sau trei tunici una peste alta. Confecţionată din două bucăţi de stofă, cusute împreună, dar lăsând loc pentru braţe şi cap, tunica n-avea mâneci – cel puţin până în secolul II d.Hr.; pentru ca un secol mai târziu să se poarte tunica cu mâneci chiar lungi. În oraş, se purta peste tunică toga; dar oamenii săraci şi sclavii umblau numai în tunică.

# data[].attributes.body
Femeile purtau, direct pe piele, o cămaşă de in (iar în jurul bustului o fâşie de pânză, drept sutien). În timpurile vechi îmbrăcau toga şi ele, la fel ca bărbaţii; dar încă din secolele Republicii toga era rezervată numai femeilor de moravuri uşoare. În locul ei, peste cămaşă purtau o tunică lungă până la pământ (stola), cu mâneci scurte sau fără mâneci, încinsă cu un cordon. Peste stola, un fel de şal de lână colorată (palla) acoperea şi înfăşura umerii; un capăt al pallei se înfăşura pe un braţ, iar celălalt capăt cădea până la pământ, iar cu un fald al pallei femeia îşi acoperea capul (căci o femeie romană nu ieşea niciodată în oraş cu capul neacoperit). Aranjarea pallei pentru a forma un drapaj frumos şi elegant era o operaţie tot atât de complicată ca cea pe care o cerea toga bărbaţilor. În epoca Imperiului femeile au adoptat o îmbrăcăminte de mare varietate.

# data[].attributes.body
Încălţămintea de rigoare a bărbaţilor când purtau toga era un fel de ghete din piele subţire, fără tocuri, fixate pe picior cu şase curele. Mult mai comode, însă, mai practice şi mai puţin costisitoare erau sandalele. În casă, atât bărbaţii cât şi femeile (ale căror tipuri de încălţăminte nu se deosebeau de cele ale bărbaţilor) îşi puneau papuci de stofă, în diferite culori. Ţăranii şi soldaţii purtau saboţi.

# data[].attributes.body
Romanii umblau cu capul descoperit. Când ploua îşi puneau o glugă; iar vara, pentru a se apăra de soarele prea puternic, o pălărie cu boruri largi. Evantaiul şi umbrela de soare (purtate de sclava însoţitoare) şi poşeta erau articole indispensabile femeii elegante.

Gama bijuteriilor romanelor bogate era de o infinită varietate. Inele pe toate degetele, agrafe, colane, brăţări – pe braţe, la încheietura mâinii şi la glezne; şi apoi diademe de aur, eventual cu pietre preţioase, şi – bijuteria cea mai scumpă – cerceii, pandantivi, câteva perechi deodată, spre a atrage atenţia prin clinchetul lor.

În schimb bărbaţii aveau ca singură podoabă inelul. În perioada republicană nu era îngăduit decât un singur inel; dar în epoca imperiului bogătaşii parveniţi îşi încărcau degetele cu inele de o valoare enormă. Inelul bărbaţilor servea drept sigiliu, întipărirea lui având valoarea unei semnături autografe.