# data[].attributes.attachment_link.title
Павло Тичина  Арфами, арфами

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз вірша "Арфами, арфами" допоможе визначити, яка тема, ідея, жанр, мотив, вид лірики, віршовий розмір твору та скласти літератрний паспорт. Характеристика вірша дозволить відчути та зрозуміти цю неповторну поезію.

Павло Тичина "Арфами, арфами" аналіз (паспорт)

Лірика - пейзажна

Жанр: вірш

Тема - зображення краси природи, приходу весни.
Ідея - возвеличення весни як символу життя, краси й змін; оспівування кохання; передчуття великих, прекрасних змін у житті.

Головна думка "Арфами, арфами" - автор передає у творі красу природи.

Провідний мотив твору - гімн весні як символу любові, життя й натхнення

Напрям: модернізм.
Течія: поєднання символізму, неоромантизму, експресіонізму, імпресіонізму; "кларнетизм".

"Арфами, арфами" перегукується з віршем " Блакитна Панна" Миколи Вороного.

"Арфами, арфами" художні засоби твору :

Епітети (плач перламутровий, золоті арфи, весна запашна, бій вогневий),

метафори(йде весна, обізвалися гаї)

повтори (арфами, арфами; квітами-перлами)

пестліви слова,

неологізми - ніжнотонні, самодзвонними.

Римування - перехресне.

Віршований розмір "Арфами, арфами" - Дактиль з хореем.

У цьому творі ліричний герой милується весною, що дзвенить потічками й співом жайворонка. Він звертається до коханої із закликом відкрити своє серце весні. Його душевний стан піднесений

"Арфами, арфами..." читати

Арфами, арфами -
золотими, голосними обізвалися гаї
Самодзвонними:

Вірш "Арфами, арфами" слухати аудіо

У цій поезії переважають образи?

# data[].attributes.attachment_link.title
"Арфами, арфами" Аналіз (Паспорт твору) - Павло Тичина

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз "Арфами, арфами": тема, ідея, художні засоби, жанр, провідний мотив, вид лірики, віршовий розмір. Літературний паспорт твору П. Тичини

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська для всіх

# data[].attributes.attachment_link.title
Павло Тичина.  «Ви знаєте, як липа шелестить...».  Аналіз вірша.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Ви знаєте, як липа шелестить" - належить до інтимної лірики, аналіз вірша допоможе визначити, який жанр, тема, ідея, вид лірики, віршовий розмір, провідний мотив, художні засоби. Ця інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору.

Аналіз "Ви знаєте, як липа шелестить?" (паспорт)

Рік написання: 1911
Збірка - "Сонячні кларнети".

Літературний рід: епос
Жанр: ліричний вірш або елегія
Вид лірики: інтимна та пейзажна

Напрям - модернізм
Течія - поєднання символізму та імпресіонізму; "кларнетизм".

Тема : вираження перших і тендітних емоцій, які народжуються в душі юного ліричного героя.

Ідея: хвилюючі ноти передчуття щастя і глибинне злиття з природою, уславлення гармонії.

Провідний мотив: світле й радісне почуття кохання весняної ночі.

"Ви знаєте, як липа шелестить..." перегукується з віршем "Чари ночі".

Віршовий розмір: ямб (Вірш написаний чотиристопним ямбом з незакінченою стопою, жіноча рима чергується з чоловічою)

Римування: перехресне

Художні засоби"Ви знаєте, як липа шелестить?"

Епітети: місячні, весняні ночі, старі гаї;

Метафори: сплять старі гаї, вони все бачать крізь тумани, чують дідугани;

Оксиморон: сплять старі гаї - вони все бачать крізь тумани;

Анафора : ви знаєте...; Асонанс літер е, і з вкрапленнями о (створюють ніжність, спокій, лунність, відчуття кохання);

Алітерація л, н, с, п, ц, х, ч, ш, т ( дає можливість почути шелест листя з тихими нічними звуками);

Риторичні питання ("Ви знаєте, як липа шелестить у місячні весняні ночі?", "Ви знаєте, як сплять старі гаї?"),

Риторичні окличні речення ("А солов'ї!.. Та ви вже знаєте, Як сплять гаї!)

Синекдоха - „дідугани" (дерева).

Риторичні запитання й оклики, звернені до читача, ніби зближують його з поезією. Романтичний нічний весняний пейзаж, звукові й слухові образи емоційно наснажують цей ліричний вірш.

Композиція: дві шестирядкові строфи. Композиційно вірш поділяється на дві частини. Обидві починаються риторичними питаннями. Спочатку простір обмежений лише липою, яка шелестить, у другій частині він ширшає - це вже гаї, вони сплять, але „все бачать крізь тумани". Простір враз стає глобальним - "місяць, зорі", а потім швидше звуковий образ - "солов'ї".

Символи: небо - безмежжя; місяць - символ вічності, світла; зорі - символ кохання, радості; липа - символ жіночності, кохання; золотий колір - багатство, радість, життя.

У творі паралельно (настроєво суголосно) зображуються два світи - світ природи і світ людини (прийом паралелізму). Вдало застосовані тропи, майстерне створення словесно-музичних асоціацій роблять поезію стрункою й елегантною.
Вірш "Ви знаєте, як липа шелестить" має ознаки різних стилів:

ознаки експресіонізму (посилена увага до природи, все в ній є нерозривною цілістю),

ознаки імпресіонізму (увага до кольорів, звуків),

ознаки символізму (використання символів),

риси неоромантизму (ліричний герой сповнений передчуття змін, щастя, повністю злитий з природою; звернення до фольклору (паралелізм).

Історія написання твору "Ви знаєте, як липа шелестить"

Вірш написаний 1911 року і, за деякими джерелами, є першим друкованим віршем Павла Тичини. 1911 рік - це лише період становлення майбутнього поета як особистості, рік навчання в Чернігові, перші зустрічі з творчою молоддю Чернігівщини. Проте вірш засвідчив неабиякий талант майбутнього символіста. Вірш не належить до жодної збірки, лише пізніше входить до збірки „Сонячні кларнети".

Темою вірша є вираження емоцій, які народжуються в душі юного ліричного героя, перших і тендітних почуттів кохання.

Ідейне навантаження вірша не чітке. Тут змішані хвилюючі ноти передчуття щастя і глибинне злиття з природою, а отже, уславлення гармонії.

"Ви знаєте, як липа шелестить?" ліричний герой

Ліричний герой - закоханий юнак, сповнений почуттів, він звертається з риторичними запитаннями до уявних опонентів, які теж мають відчувати те, що і він, він закликає до рішучості, проте сам не виявляє цієї рішучості. Лише щира, закохана душа здатна бачити символічні образи природи, а закохані, очевидно, бачать спільні образи. І тому риторичне питання на початку вірша трансформується в риторичне ствердження. Ліричний герой знайшов однодумців, він не самотній у своїх почуттях!

Головних героїв тут цілий ряд. Безперечно, спочатку варто відзначити кохану, яка абсолютно не візуальна, вона навіть бездіяльна, бо просто спить... Але і у своєму сні вона - це все для ліричного героя.

"Ви знаєте, як липа шелестить?" Павло Тичина

Ви знаєте, як липа шелестить
У місячні весняні ночі? -
Кохана спить, кохана спить,
Піди збуди, цілуй їй очі,
Кохана спить...
Ви чули ж бо: так липа шелестить.

Ви знаєте, як сплять старі гаї? -
Вони все бачать крізь тумани.
Ось місяць, зорі, солов'ї...
"Я твій",- десь чують дідугани.
А солов'ї!..
Та ви вже знаєте, як сплять гаї!

"Ви знаєте, як липа шелестить?" критика

Літературознавці про твір. Неабияку майстерність виявляє поет, щоб передати в кількох граціозних строфах настрій молодої людини, її замріяність, глибоке почуття (П. Хропко).

Вірш "Ви знаєте, як липа шелестить?" слухати (аудіо)

Цікаво!
Музику на вірш П.Тичини "Ви знаєте, як липа шелестить..." написав О.Білаш

# data[].attributes.attachment_link.title
"Ви знаєте, як липа шелестить?" Аналіз (Паспорт) - Павло Тичина

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз вірша "Ви знаєте, як липа шелестить": жанр, тема, ідея, вид лірики, віршовий розмір, провідний мотив, художні засоби. Паспорт твору

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЗНО Корисні відео для навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗНО  Українська література  11 клас  П  Тичина «Ви знаєте, як липа шелестить», «О панно Інно"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Слухай・Бібліотека аудіокниг українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.title
Павло Тичина «О панно Інно...» | Лілія Ребрик | Слухай

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
УРОКИ⁄ЗНО⁄ДПА

# data[].attributes.attachment_link.title
П.Тичина. "О панно Інно..."

# data[].attributes.attachment_link.title
Марія Бурмака. Пам"яти тридцяти

# data[].attributes.attachment_link.title
Нове в ЗНО. Українська література. Павло Тичина "Пам'яті тридцяти"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вірш "Пам'яті тридцяти" розповідає про події, що відбулися 29 січня 1918 року. Автор прославляє героїзм студентiв та учнiв, які билися під Крутами. Аналіз вірша "Пам'яті тридцяти" допоможе визначити, яка тема, ідея, жанр, художні засоби, віршовий розмір, рік написання та скласти літературний паспорт твору.

"Пам'ятi тридцяти" аналіз вірша (паспорт твору)

Рік написання - 1918

Літературний рід - лірика

Вид лірики - громадянська

Жанр: вірш-реквієм (твір, присвячений пам'яті померлих героїв)

Тема: зображення самопожертви заради Батьківщини.

Ідея: утвердження патріотизму і гуманізму, осудження жорстокості, терору, класової ненависті.

Провідний мотив поезії - самопожертва юних патріотів заради Батьківщини.

Віршовий розмір - тристопний-чотиристопний хорей із пірихієм та усіченими стопами.

Римування: перехресне; римуються окремі звуки: їх - молодих, цвіт - світ, рука - ріка, покарай - край, святих - їх.

Композиція. Твір має кільцеву композицію та складається з п'яти строф. Вірш починається й закінчується рядками: "На Аскольдовій могилі поховали їх".

Напрям, течія - символізм

"Пам'яті тридцяти" художні засоби:

епітети "славних, молодих", "український цвіт", "кривава дорога", "коханий край"

метафори: "квітне сонце, грає вітер", "рука посміла знятись", "вмерли в Новім Заповіті";

риторичні оклики "на Аскольдовій могилі український цвіт!", "Боже, покарай!" допомагають зрозуміти ідею вірша - показати подвиг патріотів України;

риторичні питання "На кого посміла знятись зрадника рука?", "На кого завзявся Каїн?" передають оцінку ліричним героєм того, що відбулося; рефрен: "На Аскольдовій могилі".

Анафора: на Аскольдовій могилі;

"Пам'яті тридцяти" образи, символи
Символи вірша:

Сонце - символ Всевидящого божества; осяяння; слави; величі; правосуддя;

Вітер - символ духу, невловимості; швидкості; шкоди, руйнації і водночас оновлення,

Дніпро - символ України; долі народу; величі, нездоланності, слави; козацької волі, звитяги; священної ріки українців.

кривава дорога - нещасливе майбутнє;

Каїн - зрадник свого народу.

Образи:
Ліричний герой - це збірний образ 30 молодих захисників України, які загинули, захищаючи незалежність рідної країни. Це 30 мучеників, цвіт нації.

Герої твору "Пам'яті тридцяти" П. Тичини загинули в історичний період боротьби Центральної Ради з більшовиками.

"Пам'ятi тридцяти" історія написання

У вірші "Пам'яті тридцяти" згадуються події реальні та історичні - бій під Крутами. Проти регулярної більшовицької армії виступили юні патріоти-українці. Загиблих у бою під Кругами юнаків поховали в Києві на Аскольдовій могилі.

"Пам'ятi тридцяти" вірш

Павло Тичина "Пам'яті тридцяти" слухати аудіо

# data[].attributes.attachment_link.title
"Пам'яті тридцяти" Аналіз (Паспорт) - Павло Тичина

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз вірша "Пам'яті тридцяти" допоможе визначити: тема, ідея, жанр, художні засоби, віршовий розмір, рік написання. Літературний паспорт

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Елена Бурлака

# data[].attributes.attachment_link.title
Поезії П.Г.Тичини. Кларнетизм. Вітаїзм. 11 клас

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Новатор! Так вслід за Горьким нарекла історія Тичину, виділивши цим самим одну з найяскравіших рис його творчості. Тичина належить до когорти митців, котрі скрізь і завжди дошукувалися "свого кореня" і "свого глагола". Він вмів піднестись на ті верховини, куди не ступала нога його попередників. Тичининський Ельбрус видно з усіх кінців планети. До нього словами поета Енріко Ріверо звертається Куба:

Вітер дніпровий
Приніс нам надію твоїми вустами.
Вона прилетіла
З досвітніми ластівками
В оселі тих, хто ніколи тебе не знав.

Лондонські тумани не заслонили сяючий Ельбрус Тичини і від ока англійського критика Джона Фута: "Своїми поетичними засобами цей співець України не нагадує нам нікого іншого в усій світовій поезії." Схвильовано вітав Тичину іспанський поет Хуліо Матеу:

Салют поетові, що мир охороня,
Салют співцеві волі і свободи,
Салют будівникові, - він щодня
Мостами дружби з'єднує народи.

Могутній талант Тичини - щедрий. Він збагатив художню скарбницю творами феноменальними за своєю правдивістю, щирістю, неповторністю ліризму і досконалістю форми.

Новаторство для Тичини - одна із закономірностей розвитку мистецтва. Воно знаходиться в діалектичному зв'язку з такими поняттями, як класовість, народність. Поняття новаторства Тичина розглядав у зв'язку з традиціями. Продовження, розвиток передових традицій - це одне із джерел новаторства: "У мистецтві реалізму сміливе новаторство в художньому зображенні життя поєднується з використанням і розвитком усіх прогресивних традицій світової культури."

Призначення митця - новатора поет вбачав в тому, щоб прискорювати рух до щасливого майбутнього. Тичина підкреслював: "Новаторство народжується на шляхах служіння суспільству." Цій священній меті завжди служила творчість Тичини.

1918 рік став поворотним пунктом у мистецькій долі Павла Тичини. Перша збірка віршів "Сонячні кларнети" принесла йому заслужену славу і визнання. Вона стала значною подією в українській літературі, ознаменувавши появу нового таланту, яскравої художньої індивідуальності. На літературну ниву вийшов поет-лірик, котрий своєю майстерністю, щирістю і задушевністю, любов'ю до життя і людини примушує згадати великі імена Пушкіна, Шевченка, Лермонтова, Франка, Лесі Українки.

Основу збірки становлять вірші, написані у дожовтневі часи. Більшість з них присв'чено темі природи, кохання. Поет не лишався байдужим і до суспільних явищ. Показовим для розуміння його ідейно-світоглядного і мистецького зростання є твори про революційні події 1917 року. В збірці відчутні імпульси громадянськоскі, що йшли від традицій демократичної літератури. Але це зовсім не означає, що Тичина піднявся в розумінні процесів класової боротьби на рівень таких своїх сучасників, як Франко, Леся Українка, або таких своїх учителів, як Коцюбинський чи Горький. Для поета було іще багато неясного в суспільній боротьбі. В його світогляді проявлялись суперечливі риси. І, незважаючи на це, "Сонячні кларнети" відіграли важливу роль у розвитку української поезії.

Поява "Сонячних кларнетів" сповістила світ про прихід у літературу Павла Тичини - видатного майстра слова, який з великою художньою силою виразив "красу нового дня" - красу соціалістичної дійсності. Не раз відзначався високий художній рівень цієї збірки, з появою якої відкрився для читачів новий "сонячнокларнетний" світ, сповнений буянням радісної природи, наскрізь пронизаний сонячною музикою.

Багато дослідників відзначають музичність "Сонячних кларнетів" як найхарактернішу особливість цієї збірки.

"Насамперед музика" - цей заклик французького поета П. Верлена активно проводився у життя в декаденській поезії кінця XIX - початку XX ст. Теоретики і практики символізму не раз висловлювалися на кшталт того, що "поезія є внутрішня музика" і що "музика - скелет поезії".

Основа художнього успіху П. Тичини полягає в тому, що він, вбираючи, як губка, в свою художню систему найосновніші досягнення поетичної форми кінця XIX - початку XX ст., зумів у символістських пошуках вибрати для себе найцінніше, піднести його на новий, вищий рівень. Одночасно поет зберіг те основне, чого не могли зберігти символісти, - образну сутність слова. Більше того, П. Тичина зробив те, чого так довго і без особливих успіхів домагалися декаденти, - знайшов не бачений досі синтез словесних і музичних способів вираження. П. Тичина досяг такого синтезу саме тому, що "озвучував" поетичний твір не тільки через сонорику слова, а й через його семантику. Ось один із найпоказовіших прикладів такого "озвучування":

Гаї шумлять -
Я слухаю.
Хмарки біжать -
Милуюся.
Милуюся - дивуюся,
Чого душі моїй
так весело.
Гей, дзвін гуде -
Іздалеку.
Думки пряде -
Над нивами.
Над нивами - приливами,
Купаючи мене,
мов ластівку.

Аналізуючи механізм сприйняття музичних тропів "Сонячних кларнетів", можна помітити, що центральним, найактивнішим подразником, який формує музичний напрямок розвитку асоціацій, є слово, що означає певне музичне чи звукове поняття, - арфа, кларнет, звук, дзвін, музика, мелодія, струна, скрипка, бандура, пісня, гімн, дует, орган, флейта, наприклад:

Горять світи, біжать світи
Музичною рікою.
.....................................
Горить - тремтить ріка,
як музика.
.....................................
Арфами, арфами -
Золотими, голосними обізвалися гаї...
....................................
Слухаю мелодій
Хмар, озер та вітру.
Я бриню, як струни
Степу, хмар та вітру.
............................
Подивилась ясно - заспівали скрипки!

Кожне виділене слово є ключовим при сприйнятті фрази - без нього вона не зрозуміла. І тому текстові фрагменти, в яких смислова вага сконцетрована на словах, що позначають музично-звукові поняття, випромінюють складний комплекс асоціацій, серед яких домінуючими є музикальні.

Поет широко користувався методом передати словом своє синестезичне сприйняття звуку. В цьому була певна художня доцільність: він знайшов лаконічний і місткий спосіб характеризувати звук. "Сонячні кларнети", "арфами, арфами золотими", "сміх буде, плач буде "перламутровий", "в чорному акорді", "синє брязкання кадил", "зелений гімн" - характер усіх цих тропів є виразно синтезичним.

Досить часто П. Тичина оживлює звуки, надає їм виразної емоційної характеристики:

Лиш від осель пливуть тужні, обнявшись
дзвони ...
Або:
Танцюють звуки на дзвіниці,
І плаче дзвін.

Відповідь на питання, в чому полягає першопричина виняткової музикальності поезій першої збірки П. Тичини, слід шукати в природі людського обдаровання. Талант П. Тичини, в якому геніально поєднані абсолютний музикальний слух, здатність до синестезично-асоціативного сприйняття дійсності і найтонше відчуття слова - явище рідкісне. У своїй музикальності поет настільки самобутній, що його неможливо наслідувати. Він недоступний для епігонів найвищої кваліфікації.

Крім того, музикальний талант П. Тичини - талант розвинений. Підхід автора "Сонячних кларнетів" до музики - це не підхід амтора (хай навіть і дуже здібного), а професіонала, який віддав музиці багато років життя. В ранньому дитинстві він був постійним учасником монастирського хору, в молодості - керівником і диригентом одного з кращих хорів Києва. П. Тичина грав на багатьох музичних інструментах, сам складав музику. Звідси, очевидно, і походило бажання ввести в поетичний тект музику, бажання, яке призвело до справжнього мистецького успіху.

І в подальшій творчості поет ще не раз "повінчував" слово і музику. Його твори зазвучали "бетховенськими акордами могутнього "Плуга", і леонтовичівською співучістю ... лірики, і шопенівськими ритмами..."Похорону друга", і всією нескінченною симфонією, яка в історії людської поезії названа поезією Тичини" (М. Бажан"Спогади про Павла Тичину").

Все дужче входячи в драми соціальної боротьби і звертаючись до революційних тем, Тичина в збірці "Плуг", через символічний образ, відсвітив страшний стан України і власного серця, - в час, коли на півночі без перерви проголошувалося про Росію в поезії:

...стоїть сторозтерзаний Київ
і двісті розіп'ятий я.

Лірика в "Плузі" збагатилася мотивами з революційних катаклізмів, поширених в уяві на цілий космос: як і в наступній збірці - "Вітер з України". Але, супроти феноменального прискарблення і дальшої "кристалізації" всіх самоцвітів віршового майстерства, вже втрачалося в ліриці блаженне звучання пісенности з світанкових світів. Захоплений революцією в її радянському напрямку для України і оспівуючи її в космічних планах, Тичина часом, хоч іронізуючи, відкривав завісу над дійсністю і подавав вираз сумнівів.

З давніх-давен, коли народ піднімався на битву за своє право, поруч з мечем воювало і слово. Хвилі визвольних рухів підносили на свої вершини таланти співців, які кували духовну зброю народові.

"Плуг" - збірка новаторська за змістом і формою - явилась значним кроком Тичини на шляху ідейно-художнього зростання. "Після найніжніших акварельних малюнків, після тихої музики поля й шелестіння рідного гаю в поезії Тичини з'явилися нові ритми, нечувана раніше сила і розмах, з'явилися симфонізм його поезії. З титанічних визвольних змагань народу поет-мислитель черпав незвичайної місткості образ, художній афоризм, свою незрівнянну мелодику, це звідти йшло буйне мистецьке новаторство Тичини, його поетичні відкриття", - вірно відзначив Олесь Гончар.

В світогляді Тичини відбулися корінні зміни. Вітер революції, за висловом академіка О. І. Білецького, порвавши ніжні струни на арфі "Сонячних кларнетів", натягнув на лірі поета "нові мідні струни". За короткий час поет зумів перебороти немало труднощів, подолати болісні вагання, суперечності, відкинути ідеї "абстракного гуманізму", який особливо негативно позначився на збірці "Замість сонетів і октав" (1920 р).

Істотні зміни відбулися і в стилі Тичини, в його поетиці. В порівнянні з "Сонячними кларнетами" "Плуг" являє собою нову яскраву і неповторну художню систему. Тичина виступає тут майстром громадсько-політичної теми. Публіцистичний струмінь, який майже відсутній у раннього Тичини, в "Плузі" виступає як одна з істотних рис стилю, що засвідчує продовження поетом традицій Шевченка, Лесі Українки, Франка.

Музично-живописні засоби, якими так чудово користувався поет у "Сонячних кларнетах", набули тепер нової функціональної й ідейно - естетичної значимості. Вірш "Вітер" передає могутню музику і динамічну колористичну гаму грізної стихії. Він потрясає громоподібними "бетховенськими акордами", відтворенням повної непідвладності бурі в ритмічних структурах, що не мають аналогій в усій українській поезії.

Вітер.

Не вітер - буря !
Трощить, ламає, з землі вириває...
За чорними хмарами
(з блиском ! ударами!).

Живописність грізної стихії увиразнюється іще й своєрідною "мелодією" бурі, яка створюється Тичиною за допомогою гам, опертих на сонорні Р та Л.

До кращих творів, витриманих в ключі космічно - планетарної символіки, належать три вірші - мініатюри циклу "Сотворіння світу". Це глибокий поетично-філософський роздум над масштабними проблемами: Революція, Історія, Людство, Народ, Людина. Перша частина циклу - оповідь про "сотворіння" землі. Дві інші відтворюють наступні етапи "світостворіння": успіхи людини в практичному освоєнні природи, винахід важливого знаряддя - плуга і, нарешті, класову боротьбу між трудом і капіталом. До збірки увійшли також вірші космічно - планетарного характеру : "Месія", "І буде так...", "Міжпланетні інтервали", "Перезорюють зорі".

У "Плузі" намітились також тенденція до реалістичного змалювання сучасності, відтворення конкретних історичних подій, ситуацій. Про це свідчать класичні твори збірки, такі як "На майдані", "Як упав же він з коня...", "Ронделі", "Псалом залізу", "Листи до поета", "Плюсклим пророкам", "Сійте" та інші.

Павло Григорович в "Плузі" дав зразки нової революційної поезії - політичну і філософську лірику. Характерною рисою його поезії в роки громадянської війни є уміле поєднання строгої публіцистики з винятковою пластичністю образу.

"Епічна лірика" Тичини чарує також поєднанням лірики з героїкою, романтичною окриленістю. "На майдані", "Як упав же він з коня..." - це новаторські взірці нової героїко-романтичної пісні.

У своїх новаторських пошуках поет звертається і до надбань світової культури. Цікавим у цьому відношенні є цикл "Ронделі". Вважалося, що традиційна форма французької поезії рондель придатна лише для пейзажної та інтимної лірики. Але Тичина рішуче відкинув цю точку зору. І подібно до того, як Франко оновив сонет, створивши сонет революційного змісту ("Тюремні сонети"), Тичина створив революційний рондель.

Збірка "Плуг" - це славна творча висота, завойована Павлом Тичиною. З її вершини віднілися йому широкі творчі гони. В особі цього талановитого співця яскравого новаторського складу поезія здобула свого лідера. А "Плуг" став книжкою, що відкрила нову епоху в розвитку української поезії - епоху реалізму.

В 1920 році виходить також збірка "Замість сонетів і октав".

В циклі ліричної прози "Замість сонетів і октав" поет продовжує тему справжньої перемоги добра - в серцях людських: як передумови до перемоги над озвірілим злом в суспільстві. Про терор він писав: "Велика ідея потребує жертв. Але хіба то є жертва, коли звір звіра їсть?"

В цій збірці відбивається поступова зміна світогляду і переконань поета. Майже зовсім зникає музичність і милозвучність, яка була так чітко виражена в "Сонячних кларнетах". Натомість приходить розуміння світла, яке наче генерує межу, де кінчається матеріальне і починається невідоме нематеріальне - Дух. Може, з цього відчуття і вийшли слова Тичини:

Молюся не самому Духу - та й не Матерії.
До речі: соціалізми без музики
ніякими гарматами не встановити.

У збірці "Замість сонетів і октав" Тичина пише про сьогодення з усіма його протиріччями і складністю:

- Товаришу, будем своє із суспільним єднати
Яке б не було воно гірке -
До дна будем пити.Бо в цім наша чесність.

Тичина закликає прислухатись до простого народу, до того, що реально, а не примарно потрібно йому, до того, що звучить у ці дні. Звісна річ, мистецтво нового дня повинно стояти незмірно вище, ніж простенька пісенька: "Ой, яблучко, да куди ти котишся...", але воно мусить бути так само популярним, так само масовим, так само дохідливим, як оце ось "Яблучко", - з зерном великого майбутнього мистецтва.

Поет переконаний, що мистецтво повинно служити людям. Митець залежить від суспільства, він мобілізований своїм народом, бо то тільки "трава росте, де захоче".

Роздумуючи про необхідність бути мобілізованим революцією, бути ідейним письменником П. Тичина ставить перед собою і сучасниками гостре і прямолінійне питання: "Хто скаже : що єсть контрреволюція ? ". Відповідь одна : контрреволюція - це коли митець забуває про народ, про його біль та надії.

Проблема політичної визначеності стоїть перед кожним, навіть перед самим автором, який в кінці книжки запитає себе: "Хіба й собі поцілувать пантофлю папи ?", - тобто привселюдно заявити про те, з ким ти і проти кого, а не займати позицію невтручальника або очікувача.

Павло Григорович Тичина прагнув іти в ногу з життям, утверджував поетичним словом усе нове, перспективне. Щоб найповніше виразити провідні мотиви доби, він знаходив такі мистецькі засоби, які найбільше відповідали величі соціальних перетворень і найточніше передавали труднощі боротьби нового із старим, зокрема у сфері людського духу. Багатющим джерелом, що живило його творчу уяву, був народ в історичному поступі, у виявах революційного пориву, талановитості, життєдайної сили. За прикладом своїх великих попередників поет звертався до народнопісенних скарбниць, до міфологічних образів і мотивів, до літературних пам'яток різних часів і народів. Так він поєднував національну традицію з духовними надбаннями світової культури. Усі набутки людського генія Павло Тичина підпорядковував ідеї утвердження сучасності, про що з такою переконливістю свідчать "переосмислені" в його поезії образи Прометея, Фауста, Кожум'яки, Ярославни, Лади.

Все краще, чим багата сьогодні українська поезія, несе на собі печать новаторського генія Павла Тичини.

Золота Зірка Героя Соціалістичної Праці, п'ять орденів Леніна, два ордени Трудового Червоного Прапора, медаль "За доблесну працю і Великій вітчизняній війні", срібна медаль Всесвітньої Ради Миру, Державна премія СРСР та Державна премія Української РСР імені Т. Г. Шевченка - ось чим увінчано натхненну й невтомну працю Павла Тичини в ім'я народу.

Та найбільша нагорода - вдячна пам'ять нащадків...

Література:

Українське слово. Хрестоматія української літератури та літературної критики ХХ ст. 1994 р. К. - "Рось";

Журнал. Українська мова та література в школі. Червень 1978 р.;

Журнал. Українська мова та література в школі. Січень 1981 р.;

Олександр Губар. Павло Тичина. 1981р. К. - "Радянський письменник";

Павло Тичина. Десь на дні мого серця. Поезії. 1991р. К. - "Радянський письменник";

Григорій Клочек. Душа моя намріяла... 1986р. К. - "Дніпро";

З архіву П. Г. Тичини (збірка і матеріалів) К. Наукова думка. 1990 р.

# data[].attributes.attachment_link.title
Новаторська поезія Павла Тичини

# data[].attributes.attachment_link.description
Новатор! Так вслід за Горьким нарекла історія Тичину, виділивши цим самим одну з найяскравіших рис його творчості. Тичина належить до когорти митців, котрі скрізь і завжди дошукувалися "свого кореня" і "свого глагола". Він вмів піднестись на ті верховини, куди не ступала нога його попередників. Тичининський Ельбрус видно з усіх кінців планети.