# data[].attributes.headline
Гра "Слідопит"

# data[].attributes.subject
Гра "Слідопит"

# data[].attributes.body
Завдання: установити послідовність подій оповідання Марії Морозенко «Вірність Хатіко»:

Вірний пес Хатіко на станції Сібуя. Так тривало півроку. Люди підгодовували собаку. «Живий гостинчик». Я назву тебе Хатіко – восьмий. Хатіко на станції Сібуя чекає господаря. Серцевий напад у професора. Цуценятко відразу полюбило свого господаря. Песик вперше на пероні. Хатіко вірив у повернення господаря.

(Відповідь 1. Я назву тебе Хатіко – восьмий. 2. Цуценятко відразу полюбило свого господаря. 3. «Живий гостинчик». 4. Песик вперше на пероні. 5. Хатіко на станції Сібуя чекає господаря. 6. Так тривало півроку. 7. Серцевий напад у професора. 8. Хатіко вірив у повернення господаря. 9. Люди підгодовували собаку. 10. Вірний пес Хатіко на станції Сібуя.)

# data[].attributes.headline
Казка про лелеку та горобця

# data[].attributes.subject
Казка про лелеку та горобця

# data[].attributes.body
«Чогось бракує», – промайнуло в голові лелеки, який щойно прокинувся і вже розплющив одне око. «Чому так тихо? – подумав знову і глянув на світ вже обома очима. – І зовсім невесело, бо панує незвична тиша», – нарешті допетрав птах. Тоді він хутко опустив голову і зазирнув за гніздо, яке височіло на стрісі. Настрій у бузька вмить покращився. Ще б пак, адже він остаточно зрозумів у чому річ. Його друзяка горобець, який віднедавна оселився серед гілля, що й складало лелече гніздо, міцно спав. «Гей, друже, прокидайся, дню новому усміхайся!» – жартівливо сказав бузько.
Цілісінький день пташки бавилися. Літали до озерця, де горобчик сидів на гілочках й спостерігав, як бузько намагається упіймати собі сніданок. Співали пісні. Розглядали хмаринки в небі. Незчулися, як поступово підкралися сутінки. І вже ввечері, коли лелека ліг спати, крізь сон навіявся спогад про сумний ранок.
«Було б добре, якби горобчик знову не проспав, а прокинувся раненько, бо так гірко, коли зрання не лунає його цвірінькання», – подумав він. А далі сон подався від лелеки далеко-далеко, бо він з острахом подумав, що скоро скінчиться літо і треба буде відлітати у вирій. Отож, мабуть, з другом вони розпрощаються.
«Цвірінь-цвірінь!» – звично прозвучало рано-вранці.
Коли наполегливе цвірінькання почулося вже втретє, бузько прокинувся.
У цей день, попри всі намагання, лелеці не вдалося приховати смуток у своїх очах і на запитання горобця він чесно відповів: «Ми неминуче розпрощаємося, бо незабаром лелеки відлітають до південних країн». Іоробчик, який був гарним другом, вирішив полетіти разом із бузьком.

Упродовж наступних днів лелека захоплено розповідав, що чекає на птахів у теплих краях. «Летіти будемо над морем. Воно велике, гарне та блакитно-синє. Дерева високі, широколисті, а тварини дивовижні», – повідав він.
Політ був доволі тривалим, і, зрештою, горобець занудьгував, бо бачив лише небо і лелек, що летіли поруч. Далі побачив море, про яке так багато чув. Спочатку він із задоволенням дивився на синю гладь, а потім задрімав.
Прокинувся уже в Африці. «Поглянь на дерева», – захоплено сказав бузько. Горобчик подивився на дерева з величезним листям і йому чомусь до щему захотілося побачити красуню-берізку поблизу озера. Коли ж пташці закортіло поїсти, добросердний бузько приніс велику зелену жабу, яка остаточно налякала геть принишклого горобця.
Ледве діждався горобчик часу повернення лелек на батьківщину. Поквапливо сів на спину бузьку й полетів. Коли ж його погляд упав на миле озерце й добре знайому берізку, то зацвірінькав так зично, що всі лелеки обернулися й весело поглянули на нього.
Улітку друзі знову були нерозлучними, хоча частенько до горобчика навідувалися сусіди-горобці, щоби він розповів їм про теплі країни.
Літо промайнуло, як завжди, швидко, і коли осінь настирливо постукала у віконце хатин, лелеки знову почали збиратися у вирій. «Сідай, летимо!» – піднесено промовив бузько горобцю. «Ні-ні! – квапливо відказав той. – Я залишуся вдома, бо тут мені наймиліше. І на тебе чекатиму, і наше гніздо збережу, та й тобі буде легше летіти».

# data[].attributes.attachment_link.title
Дизайн без назви(1)

# data[].attributes.headline
Дерево життя 

# data[].attributes.subject
Дерево життя 

# data[].attributes.body
Коли почав творитись наш світ, ще не було ні землі, ні неба, ні сонця. А було безмежне синє море. З нього піднявся острів Буян. На острові виросло Першодерево – Дерево Життя.

Його кора засяяла золотом. Гілки вкрились чудовими квітами й чарівними плодами. На листі заблищала срібна роса. Полинули пахощі.

Піднімалась з синього моря земля. Росло Дерево і сіяло життя. Земля вкривалась зеленими лугами, густими лісами. Летіли від Дерева Життя птахи, бігли звірі, розходились в усі боки люди.

Розростався світ, росло Першодерево. Від нього пішли трави і квіти, кущі й дерева, плоди й насіння.

Світ став таким великим, що вже ніхто не знає, де росте Дерево Життя.  Але люди про нього не забули. Українки вишивають Дерево Життя на рушниках, а його чарівні квіти – на сорочках.

# data[].attributes.headline
Легенда про зоряний віз

# data[].attributes.subject
Легенда про зоряний віз

# data[].attributes.body
Колись давно, а де саме – невідомо, та трапилася велика посуха. І була вона така, що не тільки в річках та озерах, а навіть і в колодязях повисихала геть-чисто* вся вода, і люди без води почали хворіти та мерти.

У тім краю, де ото трапилася така посуха, та жила одна вдова, а в тієї вдови була всього-на-всього одна дочка. Удова без води захворіла, і дочка, щоб не вмерла її мати, узяла глечик та й пішла шукати воду. Де вона її шукала, хто її знає, а тільки десь-то найшла. Набрала в глечик і понесла додому. По дорозі зустріла одного чоловіка, що вмирав без води; дала йому напитись і тим одволала його від смерті. Далі вона зустріла другого, такого ж самого; потім третього, четвертого і, нарешті, сьомого. Усім давала пити й усіх урятувала від смерті. Води залишилось у неї тільки на самому дні.

Ішла вона, ішла й по дорозі сіла відпочити, а глечик поставила біля себе на землі. Коли в той час де не взявся собака. Хотів, мабуть, теж напитися та й перекинув глечик. Коли той глечик перекинувся, то з нього вилетіло сім великих зірок і восьма маленька, та й поставали на небі.

Ото ті зірки і є Віз, або душі тих людей, що дівчина їм давала пити, а восьма, маленька, – так то душа собаки, що перекинув глечик. Так ото Бог на те їх і поставив на небі, щоб усі люди бачили, яка щира була та дівчина, а за її щирість Бог послав дощ на ту країну.

# data[].attributes.headline
Чому пес живе коло людини (легенда)

# data[].attributes.subject
Чому пес живе коло людини (легенда)

# data[].attributes.body
Давно, дуже давно жив собі самітний пес. Нарешті надокучило йому самому блукати в лісі, і він вирішив знайти собі друга-товариша. Але хотів, аби цей його товариш був найсильніший з усіх тварин.

Лісові звірята радили йому піти до вовка. Пішов пес до нього й каже:

—    Вовче, брате, живімо разом!

Вовк відповів:

—    Чому би ні!

Почали жити разом. Раз, як ночували в лісі, почув пес якийсь шелест і почав трястися-боятися. Збудив вовка, а той йому й каже:

—    Будь тихо, бо прийде ведмідь і з’їсть нас!

Пес тоді здогадався, що ведмідь сильніший за вовка. Пішов до ведмедя й каже:

—    Ведмедю, братику, живімо разом!

—    Коли разом, то разом, — відповів ведмідь.

Минула коротка доба. Раз на зорях почув пес якийсь шелест і почав боятися. Пробудився ведмідь та й сказав:

—    Заховаймося в корч, бо ще надійде лев і роздере нас обох!

Подумав пес, що лев має бути сильнішим. Залишив ведмедя й пішов до двору короля лева.

—    Леве, леве, королю звірів, живімо разом!

—    За слугу прийму тебе, — відповів лев.

Пес зостався з ним. Одного разу ввечері почав пес боятися й почав вити, гавкати.

Вибіг лев із палати й каже йому:

—    Мовчи, бо ще надійде людина й застрелить нас обох!

Пес замовк, але здогадався, що людина має бути сильнішою, коли її лев боїться.

Пішов пес до людини й пристав на службу до неї. Від того часу й живе пес з людиною.

# data[].attributes.body
Розвиваючі вправи для дітей 5-6 років, розвиток логіки, пам’ять, додавання в межах до 10

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Для дітей українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Розвиваючі вправи для дітей 5-6 років, додавання, віднімання, рахунок до десяти

# data[].attributes.headline
Збірка дитячих пісень

# data[].attributes.subject
Збірка дитячих пісень

# data[].attributes.body
Вітамінка - Дитячі Пісні й Мультики - З Любов'ю до Дітей

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Вітамінка - Дитячі Пісні й Мультики - З Любов'ю до Дітей

# data[].attributes.headline
Дитяча руханка

# data[].attributes.subject
Дитяча руханка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Світлана Намолова - музичний керівник ЗДО

# data[].attributes.attachment_link.title
Руханка "А ти лети у далекі світи"

# data[].attributes.headline
Веселі чоловічки: тренуємо увагу

# data[].attributes.subject
Веселі чоловічки: тренуємо увагу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Світлана Плаксюк

# data[].attributes.attachment_link.title
психологічна хвилинка. Гра "Веселі чоловічки"

# data[].attributes.headline
Ігри та вправи для розвитку уваги для дошкільнят та дітей молодшого шкільного віку

# data[].attributes.subject
Ігри та вправи для розвитку уваги для дошкільнят та дітей молодшого шкільного віку

# data[].attributes.body
Додатково вправи та ігри на розвиток зорової уваги.

Викладання фігур, малюнків за зразком.

Віднови орнамент з геометричних фігур, спираючись на зразок.

2) «Виклади малюнок з паличок за поданим зразком».

«Віднови малюнок з паличок».

3) «Побудуй за малюнком» перенесення зображення з площини у простір.

4) Рухлива гра «Кричалки – шепотілки – мовчалки».

5) Гра «Що переплутав художник»

6) «Проплескай за схемою».

Вправи та ігри на розвиток слухової уваги.

1)“Що ти почув?» аудіо запис з різними немовленнєвими звуками.

2) Рухливі ігри «Де лунає дзвоник», «Відгадай чий голосок?»

3) «Звук (склад) заблукав», «Впіймай звук (склад)», «Де сховався звук» (на початку слова, всередині чи вкінці).

4) Вправа «Повтори за мною».

# data[].attributes.attachment_link.title
Ігри та вправи для розвитку уваги для дошкільнят та дітей молодшого шкільного віку

# data[].attributes.attachment_link.description
Ігри та вправи для розвитку уваги для дошкільнят та дітей молодшого шкільного віку Гра "Натюрморт" Заздалегідь підготуйте яскраві зображення зі значною кількістю елементів, наприклад, натюрморт. По черзі демонструйте їх дітям упродовж 30 секунд. Завдання - запам'ятати, які саме предмети зображені на картинках. Через 30 секунд сховайте зображення та попросіть учнів назвати всі предмети, які їм вдалося запам'ятати.