# data[].attributes.attachment_link.description
Mis primeros solos y aunque lleve poco tiempo tocando la guitarra y tengo mucho que aprender espero que os guste.

# data[].attributes.body
Aquet es el meu video de mla tuba

# data[].attributes.attachment_link.title
MI RAZON DE SER | Como tocarla en TUBA |  Banda MS 2013 |  HD Video Oficial

# data[].attributes.attachment_link.description
MI RAZON DE SER | Como tocarla en TUBA | Banda MS 2013 | HD Video Oficial Aganle like en Facebook.com/TuberoDeLosArtistas Siganme en Twitter.com/TuberoDArtistas Miren mis videos en Youtube.com/TuberoDeLosArtistas VIDEO OFICIAL EN ESTE LINK http://www.youtube.com/watch? v=zVQYgh... ESTRENO 2012!!!

# data[].attributes.body
La grallaés un instrument de vent fet de fusta format per un tub de forma troncocònica d'uns trenta-cinc centímetres de llargada, que amplifica el so produït per unallengüeta de doble canya, la inxa.

Històricament les gralles es localitzen a la Catalanya nova a entremesos companyant determinats balls id'aquelles terres, com són les moixinxangues, el ball de gitanes i el Ball dels Valencians. Entre els segles XVIII i el XIX, el ball de valencians evoluciona formant el que avui es coneix com a castells. A partir de llavors la gralla i els castells han estat companys inseparables.

A finals del segle XIX les formacions de grallers es transformen passant del graller solitari o dels dos grallers i tabal a grups de tres i quatre gralles i un o dos tabalers. L'aparició i l'ús de la gralla dolça és la següent transformació que realitzen els grups de grallers per tal de poder ampliar el repertori i facilitar l'execució de les noves melodies. A principis d'aquest segle la majoria de grups de grallers ja han adoptat la gralla dolça com a instrument principal. Aquest període és el que s'anomena Època d'or dela gralla, també relacionat amb l'“Època d'or” dels castells.

A partir de la Primera guerra mundial, els grups de grallers inicien una lenta però imparable decadència a causa del canvi de modes musicals i de l'estil de vida de la gent del camp.

A partir del Primer Congrés de Cultura Tradicional i Popular (1981-1982) es crea des de la Generalitat de Catalunya l'Aula de Música Tradicional i Popular (AMTP) amb la intenció de formar grallers i músics tradicionals de qualitat. Al llarg d'aquests anys han sorgit diverses escoles de música tradicional que han impulsat i dignificat l'ensenyament i l'execució d'aquests instruments

TIPUS DE GRALLES

La gralla curta o seca El tipus més primitiu.

La gralla llarga o dolça Com el seu nom indica té un so més dolç.

La gralla cromàtica Evolució contemporània de la gralla de dolça de dues claus.

La gralla baixa Tipus de gralla de tub sonor més llarg que la gralla dolça o llarga.

La gralla

sub-baixa. Gralla amb el tub sonor més llarg i so més greu de tota la tipologia de l'instrument, d'una

quinta per sota del so d'una gralla seca.

# data[].attributes.body
Aqui hi ha un home tocant l'alboka.

# data[].attributes.attachment_link.title
Albokerue.com - Jota Leon Bilbao - Alboka

# data[].attributes.body
Com sona la bateria:

# data[].attributes.attachment_link.description
Cool video of Travis Barker warming up in the studio and then giving us a nice drum solo. Check out this amateur drum solo: https://www.youtube.com/watch?v=sI_6Wol0_Ag Thanks for watching and don't forget to subscribe so you know when I upload new videos.

# data[].attributes.body
La bateria és un conjunt d'instruments musicals de percussió usat per a moltes agrupacions musicals. També es refereix al músic que toca aquests instruments. L'origen de la bateria rau en la unió, en 1890, d'uns quants instruments: els tambors i els timbals, que sorgeixen d'Àfrica i la Xina, a els platerets, que deriven de Turquia i també de la Xina, i el bombo, d'Europa.

E n segle XIX els músics romàntics van començar a utilitzar bateries cada vegada més grans, que van ser utilitzats a principis del segle XX, al cakewalk i altres estils nord-americans precursors del jazz.

Aquest instrument es una passada! Te molts instruments i alhora de tocar-los sona molt bé, també te una historia increïble, una historia passada per el jazz.

# data[].attributes.body
El Arpa es un instrument de corda pulsada compost per un marc resonant y una serie variable de cordes tensads entre la sección inferior y la superior. Les cordes poden ser pulsades amb els dits o o amb una púa. El arpa es el instrument musical nacional d'Irlanda, Paraguay y Perú. Si bé existeixen instruments molt antics semblants a l'arpa, cal tenir en compte que la classificació de Hornbostel i Sachs distingeix entre els cordòfons tipus arpa (amb un pal que tanca l'arc) i els tipus arc (que no disposen d'aquest pal). Així doncs, diverses de les primitives arpes que es descriuen en la història de l'instrument són literalment, arcol món, igual que en diferents èpoques. Pertany al grup dels cordòfons. L'arpa medieval era diatònica, i l'arpa moderna, per contra, va néixer amb els primers intents de cromatisme que l'evolució de la música occidental exigia. Els primers intents van sorgir dels tallers de luthiers irlandesos al segle XVI, que van proveir a l'arpa d'una doble fila de cordes. Al segle XVII s'incorpora una tercera fila, la 1a la 3a fila eren diatòniques (29 cordes cada fila) mentre que la 2a fila, amb 20 cordes, estava reservada per als semitons.

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Tuna Mallorca Universitaria Tunas Mallorca

# data[].attributes.attachment_link.description
Lágrimas Negras, canción tradicional Cubana.

# data[].attributes.body
La familia de este instrumento español es la familia del laúd español-bandurrias. En esta familia aparecen cinco instrumentos (bandurria soprano, bandurria contralto, bandurria tenor, bandurria bajo y bandurria contrabajo). A la bandurria tenor también se le llama laúd, pero realmente es un nombre popular. Se le llamaba nuevo laúd a principios del siglo XX porque sus formas y sonido quería recordar a aquel instrumento del Barroco, pero realmente no pertenecen a la misma familia de instrumentos. La bandurria tenor tiene una forma muy similar al laúd, pero con el mástil más corto y el cuerpo más redondeado, aunque el fondo del instrumento, como en la guitarra, es plano, al igual que el del laúd y a diferencia del laúd barroco, con el que no tiene parentesco, que está abombado.

# data[].attributes.body
BANJO

Elbanjoés un instrument musical còrdofon de cinc o quatre cordes, constituït per un cèrcol o anell de fusta d'uns 35 cm de diàmetre, cobert per una mena de plàstic o pell tensat, a manera de la tapa de la guitarra, i un mànec. S'ha desenvolupat per esclaus en els Estats Units, adaptat de diversos instruments africans.

Aquest instrument procedeix de l'Àfrica occidental i va ser introduït en el segle XXI als Estats Units, on els músics negres van explotar sobretot les seves possibilitats rítmiques. Cap a 1890 entra a formar part de la música Dixiela ndi aviat es converteix en l'instrument musical per excel·lència de la música tradicional estatunidenca.

En els seus orígens és obert per la part posterior (banjo openback), afegint en el segle XX un ressonador de fusta a manera de tancament. Es conforma així el banjobluegrass, amb més ressonància i volum que el seu germà gran. Fins al dia d'avui, tots dos tipus de banjo segueixen convivint i són empleats depenent de l'estil musical.

Pertany al grup: 321.322 dels llaüts amb caixa de resonància en forma de capsa.

Comentari: En la meva opinió personal es un instrument molt interessant, pero no m’agradaria tocar-lo. http://www.youtube.com/watch?v=GbNlqXHVyoM

# data[].attributes.body
Un piano elèctric és un instrument musical elèctric de teclat. Els pianos elèctrics produeixen els sons mecànicament i els sons es converteixen en senyals electròniques mitjançant pastilles (pickups). A diferència del sintetitzador, el piano elèctric no és un instrument electrònic, sinó electromecànic. Els primers pianos elèctrics es van inventar a finals dels anys vint, un dels primers va ser el piano elèctric de col Neo-Bechstein, de 1929. La popularitat del piano elèctric va començar a créixer a finals dels anys cinquanta, aconseguint el seu apogeu durant els anys setanta. Després van començar a ser substituïts pels sintetitzadors capaços de sons com el piano, sense els desavantatges de les peces mòbils mecàniques.

# data[].attributes.body
El fagot és un instrument musical aeròfon que pertany a la família de l'oboè; per tant, un instrument de vent-fusta amb una llengüeta doble a l'embocadura. Fent la comparança amb la veu humana, si l'oboè és la soprano, el fagot seria el tenor de la família.

El fagot, que inicialment va rebre a Espanya el nom de baixó per analogia amb aquest instrument al qual venia a substituir, es va anar consolidant durant els segles XVII i XVIII. Inicialment es feia servir fonamentalment en la música religiosa, reforçant les veus dels cantors, però més tard s'estendria el seu ús en altres àmbits musicals.

El fagot té un tub d’uns 2 1/2 mts de llarg, el qual està doblat sobre si mateix per a fer-ho manejable.

A menut se l’anomena "el payaso de la orquesta", debido a los cómicos efectos que puede realizar. También produce sonidos solemnes y gentiles.

Consta de cinco partes, cuatro de madera y una de metal: el cuerpo pequeño con agujeros oblicuos, la culata, el cuerpo grande, el pabellón y la embocadura. Esta última, llamada también tudel, es de metal, tiene forma de S y lleva insertada la lengüeta doble, más larga que en el oboe.

# data[].attributes.attachment_link.title
Audició de Bombardí - Escola MiD - Juny de 2013

# data[].attributes.attachment_link.description
Alumne de Bombardí del professor Javier Molina Calatayud interpretant la peça amb la qual va guanyar el II Concurs Internacional de Tuba de la Vila Joiosa en la modalitat de 2n curs, durant l'audició del dia 24 de juny de 2013.

# data[].attributes.attachment_link.title
VARIACIONES GOLDBERG, Andrés Alberto Gómez, clavecín.avi

# data[].attributes.attachment_link.description
NUEVO DISCO: VARIACIONES GOLDBERG, Andrés Alberto Gómez - clavecín WWW.VANITASMUSICA.COM NEW CD: GOLDBERG VARIATIONS, Andrés Alberto Gómez - harpsichord WWW.VANITASMUSICA.COM

# data[].attributes.attachment_link.title
Marc Egea improvisació musical amb viola de roda

# data[].attributes.attachment_link.description
Data: 26/09/2010 Títol recital: les veus de la natura Títol música: iImprovisació musical amb viola de roda Autor música: Egea, Marc Intèrpret: Egea, Marc Lloc: Font del Pradelló, Olzinelles, Sant Celoni Autor vídeo: Ester Xargay Productor: Xarxa de Parcs Naturals - Diputació de Barcelona Amb col:laboració de la Institució de les Lletres Catalanes de la Generalitat de Catalunya

# data[].attributes.body
La Tuba

La tuba és un instrument de vent-metall  constituït per un tub de més de tres metres de llarg, normalment de coure, blegat sobre ell mateix i amb perforació cònica, perforació que es fa especialment ampla cap a la part del pavelló. L'embocadura de les tubes té forma de copa i dins les dificultats que presenten els instruments de metall en l'emissió del so, les tubes potser són els que ho fan amb més facilitat, fet que els proporciona una agilitat superior a la d'altres instruments de la família que en certa manera compensa la gran quantitat d'aire que requereixen. La tuba és un instrument que incorpora pistons i a causa del seu volum es toca assegut. Les seves característiques relacionen l'origen comú d'ambdós grups d'instruments. Tant les trompes com les tubes constitueixen al llarg de la història un conjunt d'instruments molt variat, la tuba, tal com la coneixem actualment, va ser un instrument creat cap a mitjans delsegle XIXcom a baix de la família dels metalls. La funció de les tubes a l'orquestra sovint es reserva a fer de baix dels trombons.

# data[].attributes.body
L'oboè és un instrument aeròfon, de llengüeta doble, tub cònic i tessituraaguda. El seu cos és un tub cònic format per 3 seccions: la superior, la inferior i la part del pavelló. El diàmetre de l'obertura mesura 0,47 cm a la part més alta i1,58 cm al començament del pavelló. El pavelló s'acampana una mica i acaba amb un anell de metall. Per l'altre extrem és per on s'insereix el tudell de la inxa, adaptada per mig suro; la llengüeta és de doble canya i de 0,63 cm d'ample i està lligada al tub mitjançant un fil enrotllat. La longitud de l'instrument, inclosa la llengüeta, és d'aproximadament 64,77 cm; la llengüeta i el tub de metall sobresurten uns 6,35 cm. L'afinació de l'oboè pot variar-se, encara que molt lleugerament, ficant o traient la llengüeta. El seu so ha estat descrit com acre, nasal, penetrant, aspre, ronc i avellutat. Aquests adjectius representen les qualitats més òbvies de la doble llengüeta, qualitats que ho distingeixen d'altres instruments.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Dance of the Sugar Plum Fairy" on the Glass Armonica

# data[].attributes.attachment_link.title
ROLAND C-30 CLAVICORDIO :: Roland Iberia

# data[].attributes.attachment_link.description
ROLAND C-30 CLAVICORDIO :: Roland Iberia

# data[].attributes.body
El piano y en este caso es apocope del término original, «pianoforte», que hacía referencia a sus matices suave y fuerte) es un instrumento musical clasificado como instrumento de teclado de cuerdas percutidas por el sistema de clasificación tradicional, y según la clasificación de Hornbostel-Sachs es un cordófono simple.Está compuesto por una caja de resonancia, a la que se ha agregado un teclado mediante el cual se percuten las cuerdas de acero con macillos forrados de fieltro, produciendo el sonido. Las vibraciones se transmiten a través de los puentes a la tabla armónica, que los amplifica. Al igual que muchas otras invenciones, el piano fue fabricado a partir de otros instrumentos. El instrumento musical de cuerda más antiguo que inicia la línea evolutiva del piano es la cítara, un instrumento originario de África y del sudeste de Asia que se remonta a la Edad del Bronce (alrededor del año3000 a. C.). La cítara era un conjunto de cuerdas tensas dispuestas sobre una tabla que se hacían vibrar mediante los dedos, las uñas o algún otro objeto punzante.

# data[].attributes.body
Kora

Lakoraes un instrument generalment de 20 o 21 cordes, és com una mescla d’arpa i laúd de l’ Àfrica occidental. Aquest instrument es toca a Maití, Guinea, Senegal i a Gambia.  La kora tradicional està feta de mitja carbassa buida, pell de vaca o antílop, tres rebladures de fusta ( caixa de ressonància). Un màstil que travessa la carbassa, en la part inferior hi ha un anella de ferro (on comencen es cordes) prop d'on es recolza al terra. En la part superior tenim 21 Kònsuls (anelles de pell trenada) amb el que s'afina la kora. Un pont de fusta en mig de la pell on aniran les cordes i sota d'aquest, una plataforma de fusta cobert amb tela. Per últim les 21 cordes, antigament de tripa i actualment de nylon de pescar. Comencen en la anella de metall a sota de la carbassa, passant per el pont i concloïen en el kónsul.

http://www.youtube.com/watch?v=8luhdxS2KuM

Opinió personal: M’ ha agradat bastant, perquè és d’un altre país, però no m’ agradaría tocarlo perque crec que es molt gran per a mi.

# data[].attributes.attachment_link.description
Learn how to Play the Violin Here: http://tinyurl.com/7olypex A beautiful song played by a beautiful instrument: the violin...Una hermosa cancion tocada por un hermoso instrumento: El Violin No Copyrigth intended.

# data[].attributes.body
Viola de Roda o Samfoina
La viola de roda és un dels pocs instruments occidentals d’origen inequívocament europeu. Amb mil anys d’història, en trobem referències a molts indrets d’Europa, on va tenir una trajectòria desigual, amb moments de gran popularitat i altres en què pràcticament va caure en l’oblit . La viola de roda o samfoina és un instrument de cordafregada, semblant a un violí, la caixa del qual presenta una obertura transversal per la que gira una roda de fusta que es mou mitjançant una maneta que s'acciona amb la mà dreta. Disposa de dues, tres o quatre cordes melòdiques que es recolzen en un pont central. També consta d'altres dos tipus de cordes: els bordons (cordes més gruixudes encarregades de les notes pedals greus) i les trompetes (conjunt de cordes que descansen sobre un pont que està solt, i que al girar fort la roda, produeix un brunzit que s'aprofita per marcar ritmes). Tots tres grups de cordes són fregats alhora per la roda i la llargària de les cordes melòdiques és modificada per l'acció d'un teclat.

# data[].attributes.body
L’harmònica de vidre, va ser inventada per Benjamin Franklin l'any 1761  inspirat pèl so que emeten les arpes de vidre (copes de vidre que, depenent de la quantitat d’aigua que continguin, emeten determinada nota en ser la seva vora fregat amb les puntes dels dits humides).

Es compòn de diversos plats de vidre superposats i alineats al voltant d’un eix central que gira connectada a un pedal. En mullar els dits i fregar el vidre, produeix el mateix efecte sonor que les arpes de vidre.

L’harmònica de vidre, tot i que músics com Mozart, Beethoven o Richard Strauss van compondre peces per a l'instrument, no va tenir cap èxit, de fet va ser prohibida perquè es deia que causava "bogeria, depressió i problemes conjugals".

En l'actualitat, es sap que aquests possibles efectes secundaris d’interpretar música amb l'instrument podrien deure’ls a la quantitat de plom amb la qual es fabricava el vidre i no pels efectes directes del seu so.

Opinió personal: A mi, personalment, m'agrada el so i com és l'instrument, em pareix que el só és molt tranquil i l¡instrument bastant bonic, també pareix bastant difícil de tocar.

# data[].attributes.body
Balalaica o balalaika és un instrument musical rus, potser el més popular del país. Es tracta d'un llaüt de tres cordes metàl·liques que es caracteritza per la seva caixa de forma triangular, gairebé pla, amb una petita obertura de ressonància prop del vèrtex superior de la tapa i amb un pal llarg i estret. Les primeres

balalaiques construïdes a Rússia daten de l'any 1715, es té coneixement que abans d'aquesta data ja existien, tenien cordes de budell d'animal i es lligaven al coll de manera que poguessin ser ajustades pel músic a voluntat.  La balalaiques es toquen en solitari o en conjunts.

Opinió personal: Personalment m’agradaria aprendre tocar-lo perquè fa una melodia molt animada i  molt alegre. També és un instrument molt interesant.

# data[].attributes.body
Aquest és el video del címbal hongares

# data[].attributes.attachment_link.title
Cimbalom (dulcimer) solo played by Jeno Farkas, Szalai Hungarian Gypsy Band

# data[].attributes.body
L'acordióés un instrument musical de vent que pertany a la família dels instruments aeròfons mecànics. Està format per una manxa feta de plecs de cartró recoberts amb roba i dues caixes harmòniques de fusta amb botons i/o tecles disposades a banda i banda. El primer acordió va ser patentat el 1829 a Viena (Àustria) per Cyrill Demian. Ràpidament fou un instrument conegut i usat entre la burgesia de l'època. Hi ha dos tipus principals d'acordió: l'acordió cromàtici l'acordió diatònic.

Acordió cromàtic: Tant hi podem trobar tecles similars a les d'un piano (acordió de tecles) com botons disposats en diverses rengleres (acordió de botons). Els acordions de tecles solen tenir entre 30 i 45 tecles a la mà dreta. Els de botons poden arribar a tenir fins a 63 o 64 botons de notes diferents.

Acordió diatònic: L'acordió diatònic s'anomena així perquè només pot emetre els sons propis d'una o més escales diatòniques. Els acordions d'aquest tipus poden tocar en tantes tonalitats com fileres de botons tenen a la banda del discant. L'acordió disposa de 21 botons a la banda de la, tot i que aquest número pot canviar depenent de cada model.

# data[].attributes.body
L'alboka és un instrument musical semblant a una xirimia doble o clarinet, propi de la música del País Basc. Encara que l'alboka és un instrument de vent, el nom deriva de l'àrab,que literalment significa "la trompeta" o "la banya". Tot i que és de llarg identificat amb el poble basc, segons alguns estudiosos musicòlegs l'instrument va ser originalment nadiu d'Àsia i va poder haver estat portat a Ibèria per la conquesta àrab d'Hispània.

Ja era establert a la península ibèrica cap al segle XIII, se n'esmenta el nom al "Poema d'Alexandre" i hi ha representacions de l'instrument com a decoració d'algunes esglésies medievals escultòriques.

Entre els últims músics de l'instrument, els albokaris, hi ha: Ibon Koteron i Alan Griffin, un irlandès membre del grup de música basc que porta el nom de l'instrument.

# data[].attributes.body
El violí(del italià Violino, diminutiu de viola) és un instrument de corda fregadaque té quatre cordes i és el més agut de la seva família. Altres membres de la seva família són laviola, elviolonceli elcontrabaix.

Si considerem com a precedents d'aquest instrument qualsevol instrument de corda (fregada o no) que es pugui trobar en cultures que puguin haver influït en el seu desenvolupament, podem dir que se'n troben en moltes zones del planeta. Els més rudimentaris avantpassats del violí són els arcs (entre les ètnies del Chaco encara trobem l'ús d'un parell de petits arcs, un d'ells -el major- és sostingut amb la boca del que toca, mentre simultàniament mou l'arc més petit amb una de les mans i així frega amb les cordes del més petit dels arcs les cordes del major). A partir d'aquest principi, en el qual probablement s'haurien emprat els mateixos arc emprats per a la cacera, s'han desenvolupat una gran quantitat i diversitat d'instruments de corda fregada, entre els quals hi ha el violí i la seva família.

És probable que els primers instruments de

corda fregada amb un arc s’originessin a les cultures nòmades de l’Àsia central.

Els seus instruments de dues cordes anaven encordats amb cordes fetes de crinera de cavall, els fregaven amb arcs de crinera de cavall i sovint esculpien caps de cavall al capdamunt del mànec de l’instrument

L'origen remot del violí i de la resta d'instruments europeus de corda fregada es troba en diversos instruments portats a Europa pels àrabs i, en concret, en el rebab.

Aquest instrument m'agradat molt perque el seu so es molt bonic i també relaxa! :)

# data[].attributes.body
Les guitarres elèctriques van ser originalment dissenyades per Luthiers i fabricants de guitarres acústiques. Luthier es una persona que dissenya instruments  o els repara. Algunes de les primeres són les que

fabricava Rickenbacker als anys 30, amb pastilles de tungstè, o les que poc després va comercialitzar Epiphone, amb pastilles de fabricació menys costosa. La popularitat de la guitarra elèctrica va començar durant la Big Band.

N’hi ha dos tipus diferents  sons de la guitarra un es els sols:

https://www.youtube.com/watch?v=g-6sM7YU3lQ

Aquest instrument s'empra molt en música moderna, especialment en el rock, on abunden bandes amb dues o tres guitarres elèctriques.

Aquí teniu el vídeo de la guitarra elèctrica doneu-li al link que he deixat sota la foto.

Espero que os hagi agradat i disfruteu del vídeo .

# data[].attributes.body
El clavicèmbal o clavecí és un instrument musical de teclat de cordes polsades. Forma part de la família de les cordes (tot i que es percudida).

L'origen del clavicèmbal, tot i que poc clar, es pot situar cap a finals de l'edat mitjana i del Renaixement. Es creu que va derivar del salteri grec. Les primeres referències escrites daten del segle XIV, una època en què es realitzaren avenços en maquinària i rellotgeria i, per tant, és possible que s'adaptés algun tipus de mecanisme als s altiris (un antic instrument). D’aquest instrument es que deriva el pianoforte , tot i que sona diferent, però te el mateix mecanisme.
Aquest instrument es una mica estrany, perquè es com el piano pero sona diferent i té diferrents teclats con un òrgan.

# data[].attributes.body
El saltiri és un instrument musical cordòfon de la família de les cítares, sense trasts. Consisteix en una peça de fusta o, més sovint, una caixa de fusta amb forats de ressonància, i sense coll; pot ser rectangular, triangular o de forma trapezoïdal; en alguns exemplars,alguns costats d’aquesta forma són corbats. L'instrument pot ser d'ordres simples o múltiples. Les cordes estan tensades i formant un pla paral·lel al de la superfície de la caixa de ressonància, passant per sobre d'un o més ponts i lligades d'alguna manera a ambdós extrems de la caixa de ressonància.

# data[].attributes.body
El clavicordi és un instrument musical europeu de teclat, de corda percudida i so molt feble.

Les tecles del clavicordi són simples palanques; quan s'enfonsa una d'elles, punteja la corda amb una petita pua de metall inserida a l'extrem contrari de la tecla.

L'intèrpret pot fer un petit vibrato realitzant un efecte amb el dit , anomenat en alemany Bebung : fa variar la força amb què manté premuda la tecla mentre la tangent es troba en contacte amb la corda . Quan el martell abandona la corda , aquesta deixa de sonar i té una corba d'extinció ràpida. El clavicordi posseeix "resposta al tacte " : segons la força de l'atac es pot variar la intensitat , encara que aquesta sempre serà molt feble . A partir del mecanisme del clavicordi -que permet tocar amb diferents dinàmiques entre el piano i el forte - , els italians van crear el pianoforte , que va desplaçar als seus dos antecessors , el clavicordi i el clau Com les cordes vibren des del pont només fins on es va aplicar el martell , es poden assignar diverses tecles amb els seus respectius martells a la mateixa corda . A aquest sistema se l'anomena " clavicordi trastejat " . Aquesta tècnica simplifica la construcció però limita les habilitats de l'instrument ja que en cada corda només es pot executar una altura alhora. Per això era molt estrany que se li assignessin més de dues notes a cada corda . Generalment per compartir una mateixa corda es triaven parells de notes que en aquesta època mai se sentien juntes.

# data[].attributes.attachment_link.description
Preludio dalla suite n. 1 per violoncello, di Johann Sebastian Bach, eseguito da Luca Panetti al salterio cromatico, strumento con 54 corde metalliche ed estensione C1-F5. Per maggiori informazioni: www.lucapanetti.com

# data[].attributes.body
DARBUKA

La Darbuka és un isntrument de perscució d’origen àrab usat a tot Orient Pròxim. La darbuka és un tambor d'una sola membrana. Té forma de copa. La darbuka es divideix en tres parts: la membrana superior, el cos i la base.

Originalment s'utilitzava fang per a la caixa de ressonància i pell de cabra o de peix per a la membrana, tot i que també se sol fer servir fusta o metall per a la caixa. Actualment és comú l'ús de fibra de vidre o alumini per a la caixa i plàstic per a la membrana.

Per a tocar, la darbuka se sol col·locar entre les cuixes o damunt les cames i es fa servir el palmell de la mà i els dits.

L'origen de la darbuka es remonta a l'antiga

Babilonia, pero s'ha estès molt, arribant fins i tot als Balcans i al nord d'Africa. És un dels instruments més utilitzats de la música àrab.

COMENTARI PERSONAL: Personalment no m’agradaria tocar-lo, pero es un instrument molt interessant.

# data[].attributes.attachment_link.title
ArabInstruments.com - Darbuka Lessons 2 - Belly Dance Music - Darbuka Solo

# data[].attributes.attachment_link.description
For more darbuka / doumbek lessons and for the darbuka store please visit us at: http://www.arabinstruments.com/112730/Darbuka-store Darbuka player: Tamir Zaharur

# data[].attributes.body
El címbal hongarès, també conegut comcímbal, és un instrument musical que té un origen una mica incert. Es creu que el poble gitano el va portar a Europa oriental aproximadament al segle XIII. És molt utilitzat en la música de països com Hongria, Romania, Eslovàquia, Ucraïna, etc.

És un instrument de corda, per tant de la família de corda, i es toca amb un parell de malls en ambdues mans, colpejant les cordes per fer-les sonar. És una espècie de salteri però de major grandària, encara que també n'hi ha portàtils.

És un instrument molt xulo però no m’agradaría tocarlo perquè tampoc m’ha impressionat tant.