# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Er man dansk, hvis ens børn ikke må spise frikadeller, eller hvis man hepper på det tyrkiske fodboldlandshold? Det gav integrationsminister Inger Støjberg (V) svar på torsdag aften i DR1-programmet 'Hva' nu, minister?'.

Berlingske har spurgt de politiske partiers integrations- og udlændingeordførere, om hvornår man er dansk. Og om det for eksempel kræver et dansk pas, eller om man skal kunne tale dansk.

I alt 11 spørgsmål måtte ministeren svare ja eller nej til.

Her giver syv ordførere og Nye Borgerlige deres svar på spørgsmålene.

Torsdag aften var udlændinge- og integrationsminister Inger Støjberg med i DR1-programmet 'Hva' nu minister?'. Kaare Quist stillede ministeren elleve spørgsmål om, hvornår man er dansk. Her er, hvad hun svarede.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

- Ja.

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

- Ja.

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

- Nej.

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

- Nej.

6) Kan man bære burka og være dansk?

- Ja, men.

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

-Ja, men.

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

- Ja.

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, gøre alt det du beder om, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

- Ja, men.

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

- Så burde man ikke have været det. Men juridisk set ja, så er man. Det er noget, jeg synes, er et kæmpestort problem.

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

- Det kan man godt

Naser Khader: Man skal kunne tale dansk for at være dansker

Det konservative Folkepartis integrations- og udlændingeordfører mener, at man skal kunne tale dansk for at være dansker. Juridisk set er det dog det danske pas, der er afgørende.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

"Ja. Hvis man formelt skal være dansker."

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

"Ja."

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

"Nej."

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

"Ja."

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

"Ja."

6) Kan man bære burka og være dansk?

"Nej."

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

"Ja."

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

"Ja."

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

"Nej."

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

"Nej."

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

"Ja."

Dan Jørgensen: Der er ikke noget simpelt svar

Socialdemokratiets integrations- og udlændingeordfører Dan Jørgensen mener, at der kun er et simpelt spørgsmål, der giver mening at svare ja eller nej til, og det er, om man har et dansk pas.

"Det er forsimplet at svare ja og nej. Der vil altid være særtilfælde, hvor et ja eller nej ikke dækker," siger han.

Dan Jørgensen understreger derfor, at han svarer ud fra, hvad han ser som danske værdier.

"Grænsen mellem det private og det politiske er flydende. Diskussionen om tørklæder og burka er en spændende diskussion. Selvom jeg ikke har tænkt mig at lovgive imod burka, så kan jeg godt være politisk modstander," siger han.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

"Ja, juridisk set. Men hvad hvis man ikke er voksen og født i Danmark? Du kan også have valgt ikke at gå op til statsborgerskabsprøven."

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

"Ja."

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

"Nej."

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

"Ja."

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

"Nej."

6) Kan man bære burka og være dansk?

"Nej. Man kan være juridisk dansk. Men jeg synes ikke, det er en særlig dansk værdi."

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

"Ja, hvis det er frivilligt."

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

"Ja."

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

"Ja."

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

"Ja, juridisk, men alligevel nej."

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

"Ja."

Sofie Carsten Nielsen: Frisind er dansk

Integrations- og udlændingeordfører hos det Radikale Venstre, Sofie Carsten Nielsen, vil ikke komme med en fast definition af at være dansk.

"Jeg holder mig til, at du er dansk, hvis du føler dig dansk. Dansk er en tilknytningsfølelse. Og så er der det objektive mål - statsborgerskabet. Man kan også være dansk rent objektivt, og så ikke have en tilknytningsfølelse," siger hun.

Hun mener, at frisind er en grundlæggende dansk værdi.

"Det handler om at respektere mennesker, der også mener noget andet end mig selv. Det er en af de grundlæggende danske værdier for mig. Det er vigtigt, at man ikke kan sætte danskhed på formel."

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

"Nej."

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

"Nej, men man skal ville det."

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

"Det kan man desværre godt, ja."

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

"Ja."

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

"Det kan man godt, men jeg synes det er en rigtig dårlig ide."

6) Kan man bære burka og være dansk?

"Ja."

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

"Ja."

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

"Selvfølgelig."

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

"Ja."

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

"Ja."

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

"Ja."

Johanne Schmidt-Nielsen: Frygter sindelagskontrol

Integrations- og udlændingeordfører for Enhedslisten, Johanne Schmidt-Nielsen, vil ikke svare på spørgsmålene, da hun frygter, at vi kan ende i "totalitær sindelagskontrol," hvis samfundet gør sig til dommer over følelser.

Hun skriver i en sms til Berlingske:

"Du kan "opgøre" danskhed på to måder. Den ene er juridisk. Statsborgerskabet. Den anden er en følelse. Følelser er subjektive. Jeg kan ikke gøre mig til dommer over dine følelser."

Holger K. Nielsen (SF): Vi har tankefrihed i Danmark

Integrations- og udlændingeordfører for SF, Holger K. Nielsen, er også forbeholden over for at skulle definere, hvad der er dansk.

"Vi har jo tankefrihed i Danmark. Der har været mange mærkelige tanker gennem årene i Danmark. Det betyder jo ikke, at man ikke er dansker. Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk? Det er jo imod en dansk tradition, men man kan jo godt være dansk alligevel," siger han.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

"Nej."

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

"Det vil være en fordel."

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

"Ja."

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

"Ja."

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

"Ja."

6) Kan man bære burka og være dansk?

"Ja."

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

"Ja."

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

"Ja."

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

"Ja."

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

"Ja."

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

"Ja."

Martin Henriksen (DF): Man må holde med Danmark

Martin Henriksen, der er integrations- og udlændingeordfører for Dansk Folkeparti, mener, at den ultimative test på, om man er dansk, må være, om man holder med det danske fodboldlandshold.
- Hvorfor kan man ikke holde med Tyrkiet i fodbold?
"Fordi det er to lande mod hinanden, og så holder man med sit eget land. Man kan sige, det er den ultimative test. Hvis ikke man forstår det, så forstår man ingenting," siger han.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

"Ikke nødvendigvis, fordi vi har medlemmer af det danske mindretal i Tyskland som er danske på trods af et tysk pas. Udgangspunktet er ja, men der er undtagelser."

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

"Ja."

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

"Nej."

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

"Det tæller ned. Men der er forskel på muslimer og jøder. Man skal ikke pådutte andre ikke at spise svinekød. Det er der folk med muslimsk baggrund, der gør."

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

"Nej, ikke ude i samfundet. Men hvis man gør det i forbindelse med en religiøs ceremoni i Folkekirken, så er svaret ja."

6) Kan man bære burka og være dansk?

"Nej."

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

"Nej."

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

"Nej."

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

"Nej."

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

"Nej."

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

"Nej."

Josephine Fock: Ikke en politisk opgave at definere danskhed

Josephine Fock, integrations- og udlændingeordfører for Alternativet vil ikke svare på spørgsmålene.

Hun svarer i en sms:

"I min optik er det ikke en politisk opgave at definere danskhed. Det er politikernes opgave at lovgive om de krav, der skal til for at få dansk statsborgerskab. Hvis der er nogen, der ønsker at lovgive om det her spørgsmål, burde de sige det lige ud. Så længe de ikke gør det, er det ikke en politisk debat, men en formålsløs og splittende debat."

Pernille Vermund: Man er selv ansvarlig for at bestemme, hvad ens børn spiser

Formand for Nye Borgerlige, Pernille Vermund, mener, at det er vigtigt at skelne mellem, om man er dansk statsborger eller er dansk.

"Man er dansk statsborger, når man har et dansk pas. Men man er dansk, når man lever efter danske værdier. Når man bærer tørklæde eller burka, følger man en islamisk samfundsmodel, og så er det ikke dansk. Det betyder ikke, at man ikke kan være dansk statsborger," siger hun.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

"Ja."

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

"Ja."

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

"Nej."

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

"Ja, man er selv ansvarlig for, hvordan man opdrager sine børn. Man kan ikke nægte andre det."

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

"Nej."

6) Kan man bære burka og være dansk?

"Nej."

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

"Nej."

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

"Ja."

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

"Nej."

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

"Nej."

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

"Ja."
Det har ikke været muligt at få en kommentar fra Liberal Alliance.

Torsdag aften var udlændinge- og integrationsminister Inger Støjberg med i DR1-programmet 'Hva' nu minister?'. Kaare Quist stillede ministeren elleve spørgsmål om, hvornår man er dansk. Her er, hvad hun svarede.

1) Skal man have dansk pas for at være dansker?

- Ja.

2) Skal man kunne tale dansk for at være dansker?

- Ja.

3) Kan man støtte tanken om et muslimsk kalifat og være dansk?

- Nej.

4) Kan man nægte at lade sine børn spise frikadeller i børnehaven pga. religion og være dansk?

5) Kan man nægte at give hånd til kvinder og være dansk?

- Nej.

6) Kan man bære burka og være dansk?

- Ja, men.

7) Kan man bære tørklæde og være dansk?

-Ja, men.

8) Kan man bede til Allah fem gange i døgnet og være dansk?

- Ja.

9) Kan man gå på muslimsk friskole, passe sine lektier, gøre alt det du beder om, men ikke have nogen danske venner og alligevel være dansk?

- Ja, men.

10) Hvis man har dansk pas, har boet i landet i 22 år, men ikke taler dansk og aldrig har haft et job, er man så dansk?

- Så burde man ikke have været det. Men juridisk set ja, så er man. Det er noget, jeg synes, er et kæmpestort problem.

11) Kan man holde med Tyrkiet i en fodboldlandskamp mod Danmark og så være dansk?

- Det kan man godt

# data[].attributes.attachment_link.title
Det mener partierne: "Du er dansk, når ..."

# data[].attributes.attachment_link.description
Er man dansk, hvis ens børn ikke må spise frikadeller, eller hvis man hepper på det tyrkiske fodboldlandshold? Det gav integrationsminister Inger Støjberg (V) svar på torsdag aften i DR1-programmet 'Hva' nu, minister?'. Berlingske har spurgt de politiske partiers integrations- og udlændingeordførere, om hvornår man er dansk.

# data[].attributes.attachment_link.title
Indfødsretsprøve 2023: Tag en gratis simulation af prøven.

# data[].attributes.attachment_link.description
Er du klar til prøven den 31. maj 2023? Tag en gratis prøve simulation.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
På baggrund af de uhyrlige forbrydelser, som blev begået under det nazistiske folkedrab på jøderne, vedtog FN i 1948 en folkedrabskonvention i håb om, at man derved kunne forhindre fremtidige folkedrab. I konvention defineres begrebet folkedrab juridisk. Det er den definition, som i dag bliver anvendt i internationale retssager vedrørende folkedrab. Det gælder for eksempel ved den Internationale Krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien, (ICTY), i Haag, som har til opgave at retsforfølge de ansvarlige bag de mange massakrer og overgreb, som fandt sted under borgerkrigen i det tidligere Jugoslavien i 1990'erne.

Hvad står der i FNs folkedrabskonvention?

Ifølge konventionen er et folkedrab et bevidst forsøg på helt eller delvist at tilintetgøre en af de fire følgende grupper:

nationale grupper: defineres som en gruppe af individer, som har det til fælles, at de kommer fra samme land eller har samme nationale oprindelse.

etniske grupper: defineres som en gruppe af individer, som har fælles kulturel baggrund og taler samme sprog.

racemæssige grupper: defineres som en gruppe af individer, som har mange fysiske karakteristika til fælles og altså deler et genetisk tilhørsforhold.

religiøse grupper: defineres som en gruppe af individer, som har samme religiøse overbevisning.

Det er altså ikke alle grupper, som er omfattet af folkedrabskonventionen, men det betyder ikke, at massemord eller andre former for overgreb mod grupper, som ikke er beskyttet af FN's folkedrabskonvention, ikke er strafbart. Her er der nærmere tale om forbrydelser mod menneskeheden.

I konventionens artikel II defineres folkedrab som enhver af nedennævnte handlinger, der begås i den hensigt helt eller delvist at ødelægge en af de fire grupper:

at dræbe medlemmer af gruppen,

at tilføje medlemmer af gruppen betydelig legemlig eller åndelig skade,

med forsæt at påføre gruppen levevilkår, beregnede på at bevirke gruppens fuldstændige eller delvise fysiske ødelæggelse,

at gennemføre forholdsregler, der tilsigter at hindre fødsler inden for gruppen,

med magt at overføre en gruppes børn til en anden gruppe,

Folkedrab kan være andet end at slå ihjel

I henhold til FN-konventionen kan man altså også tale om et folkedrab, selvom den pågældende gruppe ikke direkte udsættes for mord. Det betegnes også som folkedrab, hvis man for eksempel påfører en gruppe så svære livsbetingelser, at det bliver umuligt for gruppens medlemmer at overleve. Et eksempel på dette er de omfattende deportationer under det armenske folkedrab, hvor tyrkerne drev tusindvis af armeniere ud i den syriske ørken og overlod dem til intet andet end sulten.

Forbrydelser mod menneskeheden

I tilfælde, hvor omfattende forbrydelser, som rettes mod en civilbefolkning, ikke kan kategoriseres som folkedrab, kan der være tale om forbrydelser mod menneskeheden. Forbrydelser mod menneskeheden kan for eksempel være drab, slaveri, tortur og andre umenneskelige overgreb. Folkedrab er også en forbrydelse mod menneskeheden, men adskiller sig fra andre forbrydelser mod menneskeheden, i kraft af, at folkedrab indeholder en særlig intention om helt eller delvist at ødelægge en særlig gruppe

Politiske og sociale grupper ikke beskyttet af konventionen

De endelige formuleringer i FNs folkedrabskonvention var et resultat af mange og lange forhandlinger mellem medlemslandene, som hver især havde særlige ønsker. Konventionen er derfor præget af mange kompromiser og ikke mindst udeladelser. De hårde forhandlinger om den endelige ordlyd i konventionen var formentlig resultat af, at de enkelte medlemslande frygtede, at de selv ville kunne blive anklaget for folkedrab. Et eksempel er Sovjetunionen, som kæmpede hårdt for og også lykkedes med at holde politiske og sociale grupper ude af konventionen, hvilket med stor sikkerhed skyldtes, at man i Sovjetunionen forfulgte blandt andet politiske modstandere af regimet. Et andet eksempel er USA, som først stadfæstede konventionen i 1988. Der gik altså 50 år fra konventionens tilblivelse indtil verdens mægtigste magt tiltrådte konventionen, og årsagen til dette skal formentligt findes i, at USA frygtede, hvordan deres behandling af den sorte amerikanske befolkning ville blive takseret i forhold til konventionen.

Svært at bevise en hensigt

Der er siden FN-konventionens tilblivelse blevet påpeget en række problemer ved konventionens definition på folkedrab. Et af de mest væsentlige er spørgsmålet om gerningsmandens hensigt. For at man kan dømme nogen for folkedrab, skal man kunne bevise, at gerningsmanden har haft til hensigt helt eller delvist at ødelægge en gruppe. Dette kan være meget svært, da det ofte er nemmere at bevise, at forbrydelserne har fundet sted, end hvilken hensigt det lå bag. Et eksempel er Holocaust, hvor man aldrig har fundet en egentlig ordre fra Hitler omkring iværksættelsen af folkedrabet på jøderne, selv om Holocaust hører til blandt de mest veldokumenterede folkedrab. Måske har en sådan ordre aldrig eksisteret, men i mange tilfælde ved man, at vigtige ordrer er blevet destrueret, fordi gerningsmændene derved dækker over sig selv.

Spørgsmålet om helt eller delvist

Et andet problematisk aspekt ved definitionen på folkedrab er formuleringen om, at gruppen skal ødelægges "helt eller delvist". Det er nemlig uklart, hvad det betyder. Betyder det, at der også kan være tale om folkedrab, hvis man kun slår en meget lille del af gruppen ihjel, eller findes der i konventionen en underforstået minimumsgrænse? Samtidigt rejser det spørgsmålet om, hvorvidt det skal være et bestemt udsnit af gruppen, som eksempelvis lederne, som udryddes, eller om det er ligegyldigt. Konventionen giver ingen svar på disse spørgsmål og åbner derfor op for forskellige tolkninger.

Retssagen mod den bosnisk-serbiske kommandant Radislav Krstic ved den Internationale Krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien er et eksempel på, hvordan man i international lov har tolket spørgsmålet om helt eller delvist. Krstic blev i 2004 dømt for folkedrab i forbindelse med massakren på 7.000 bosniske mænd og drenge i den bosniske by Screbrenica i 1995, og dommen viser, at det er muligt at blive dømt for folkedrab, selv om ofrene kun udgjorde en relativ lille del af den bosnisk- muslimske befolkning på ca. 1,8 millioner.

Hvorfor betyder kategoriseringen noget?

Hvorvidt man kategoriserer forbrydelser som folkedrab eller ej, kan have betydning både under og efter selve folkedrabet. Det internationale samfund, som for eksempel FN, er ikke juridisk forpligtet til at gribe ind, men inden for de senere år, har man set en tendens til, at det internationale samfund føler sig moralsk forpligtet til at skride til handling i situationer, hvor der er tale om folkedrab. Derfor er mange lande også meget forsigtige med at bruge betegnelsen folkedrab. I forbindelse med det internationale samfunds ageren spiller også pressen en fremtrædende rolle, da en massiv pressedækning af et folkedrab kan være med til at lægge pres på politikerne. Under folkedrabet i Rwanda greb det internationale samfund ikke ind, og årsagen hertil skal formentlig findes i, dels at ingen i det internationale samfund var villige til at kalde det folkedrab, dels at situationen i Rwanda kun i begrænset omfang tiltrak sig pressens opmærksomhed.

Efter folkedrabets ophør kan det være vigtigt for de overlevende og ofrenes pårørende, om man kalder bestemte overgreb for folkedrab, da anerkendelsen af ofrenes lidelser er større ved folkedrab. Det kan desuden få betydning i forhold til det juridiske efterspil efter en række overgreb mod grupper. I henhold til international lov er folkedrab ikke værre end andre forbrydelser, men der er indenfor de seneste år blevet afsagt en række domme, som peger i retning af, at folkedrab regnes for den værste forbrydelse af alle. Der er nemlig tendens til, at der idømmes højere straffe i retssager om folkedrab i forhold til retssager, som vedrører andre forbrydelser mod menneskeheden.

# data[].attributes.attachment_link.description
I håb om at kunne forebygge fremtidige folkedrab vedtog FN i 1948 en folkedrabskonvention, hvori begrebet folkedrab blev defineret. Folkedrabskonventionens definition på folkedrab er karakteriseret ved, at folkedrab omfatter bestemte handlinger, som udføres mod en på forhånd defineret gruppe, med den specifikke hensigt at tilintetgøre gruppen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Barbara Harff: Hvad udgør en risiko?

Barbara Harff er forsker ved det amerikanske flådeakademi. Hun har beskæftiget sig med folkedrab og politisk motiverede massedrab siden 1955.

Harff har set på forskellige faktorer og konkluderer, at folkedrab og politisk motiverede massedrab oftest sker:

I forbindelse med et voldeligt magtskifte, hvor ønsket om en ny samfundsorden er til stede,

som led i en strategi under eller lige efter borgerkrig, eller

efter at et oprør er slået ned.

Hun konkluderer også, at risikoen er størst i samfund med et diktatorisk styre, og hun mener, at folkedrab oftest bliver udløst af en elite med en ekskluderende ideologi, og/eller hvis eliten repræsenterer en etnisk minoritet. Endnu en omstændighed, som kan have indflydelse, er landets internationale samhandel. Hvis et land handler meget med andre lande, minimerer det risikoen for folkedrab væsentligt. Risikoen er også højere i samfund, hvor der tidligere har fundet folkedrab eller politisk motiverede massedrab sted, og hvis der har været et eller flere voldsomme politiske oprør.

Ifølge Harff kan disse faktorer tilsammen lede til folkedrab. Er de til stede hver for sig, er risikoen derimod ikke så stor.

Gregory Stanton: Folkedrab som stadier

Holocausts stadier ifølge Hilberg

Der er også andre eksempler på, at folkedrab er blevet inddelt i stadier. Holocaustforskeren Raul Hilberg fremsatte allerede i 1961 den teori, at Holocaust udviklede sig i fire stadier: definition, ekspropriation, koncentration, drab: Først definerede nazisterne, hvem der var jøder, dernæst blev de frataget deres ejendom, så samlet i ghettoer og endelig blev de dræbt.

Gregory Stanton er folkedrabsforsker og -aktivist. Han har bl.a. beskæftiget sig med, hvordan man kan forhindre folkedrab og har stiftet organisationen "Genocide Watch", som han også er formand for.

Stanton mener, at folkedrab udvikler sig i otte stadier, som man bør være opmærksom på, hvis folkedrab skal forhindres. Ifølge Stanton forekommer stadierne altid i samme rækkefølge, og hvert stadie forstærker hinanden. De processer, som kendetegner det første stadie, stopper desuden ikke, når og hvis det næste stadie indtræder, men vil være til stede under hele processen frem mod et eventuelt folkedrab. De otte stadier er:

1. Klassificering, foregår i alle samfund og er et redskab til at afgøre, hvilken identitet man har, og hvilken gruppe man tilhører. Klassificering kan dog også bruges negativt, hvis det fx er forbudt at blande grupperne, eller hvis de bliver behandlet meget forskelligt.

2. Symbolisering, er også en almindelig proces, der kan bruges negativt. Symbolisering består i, at forskellige grupper gives navne eller symboler eller karakteriseres ud fra bestemte træk såsom udseende eller klædedragt.

3. Dehumanisering. På dette stadie bruges klassificering og symbolisering til at nedgøre en gruppe ved at betegne dem som umenneskelige; eksempelvis ved at sammenligne dem med dyr.

4. Organisering. Folkedrab begås altid af grupper og kræver derfor organisering og planlægning. Det kan bestå i at skaffe våben og træne, de der skal udføre folkedrabet. Ofte foretages den af stater eller militære grupper.

5. Polarisering, består i at moderate grupper - modstandere af den proces, der er i gang - elimineres.

6. Forberedelse, er langt mere detaljeret end det fjerde stadie organisering. De konkrete ofre identificeres og registreres, fx ved at tildele dem ID-kort. Ofrene kan eventuelt også blive frataget deres ejendom, og de kan blive samlet i ghettoer, bygninger eller lejre.

7. Udryddelse, består i at fordrive, voldtage eller dræbe de ofre, som er blevet udskilt.

8. Benægtelse. Når et folkedrab har fundet sted, forsøger gerningsmændene at skjule og benægte, hvad de har gjort.

Stantons teori er motiveret af et ønske om at forhindre folkedrab. Derfor har han for hvert stadie også formuleret anbefalinger til, hvordan et eventuelt folkedrab kan standses.
Læs mere om Gregory Stantons otte stadier.
Ervin Staub: Folkedrabets psykologi

Ervin Staub er professor i psykologi og beskæftiger sig med psykologiske aspekter af fred og konflikt. Han har også arbejdet med forsoning i Rwanda.

Ervin Staub mener, at udviklingen hen imod et folkedrab sker gradvist og næsten ubemærket. Ifølge Staub er tre ting særligt afgørende for, at folkedrab kan udvikle sig:

Svære levevilkår

Gruppedynamikker

Visse kulturelle/samfundsmæssige træk

Svære levevilkår kan betyde, at en gruppe føler sig truet både fysisk og psykisk, fordi gruppens medlemmer oplever, at de ikke har kontrol over deres eget liv. Man forsøger at finde en forklaring på de svære levevilkår, men ofte er det ikke muligt, og i stedet retter man sin frustration mod andre. Det sker tit samtidig med, at gruppen ændrer verdenssyn og udvikler en ideologi, som kan give håb om en lysere fremtid uden "de andre". Gradvist ændrer gruppen sin opfattelse af verden og af, hvad der er rigtigt og forkert.

Kritik af Ervin Staub

Ervin Staubs teori om at et folkedrab udvikler sig ved, at diskriminationen gradvis bliver øget, er hans mest kendte og også hans mest kritiserede idé. Psykolog og politolog Jacques Semelin har fx indvendt, at et folkedrab ofte kan udvikle sig meget hurtigt, og at et samfund kan ændre sig drastisk på meget kort tid. Sociologen Helen Fein har kritiseret Staub for, at hans teori ikke gør det muligt at skelne mellem folkedrab og andre former for social uro.

Det at tilhøre en gruppe er vigtigt for et menneskes identitet og selvfølelse, og truslen gør, at der opstår et behov for at beskytte sig selv og for at styrke sit og gruppens selvværd. Det kan ske ved at fremhæve sig selv på bekostning af andre udenfor eller i gruppen, hvorved gruppefølelsen bliver styrket. Netop gruppedannelsen spiller en vigtig rolle, idet moralfølelsen ifølge Staub er mindre i grupper end hos individer. Ansvarsfølelsen bliver mere diffus, og gruppens medlemmer overlader ofte styringen til gruppen og dens ledere. I yderste konsekvens bliver gruppefølelsen så stor, at man er villig til at ofre sit liv eller slå ihjel for fællesskabet.

Forklaringen på, hvorfor mennesker kan begå folkedrab, skal ifølge Staub også findes i forholdet mellem individ og samfund. Nærmere bestemt i den måde, mennesker bliver formet af det omgivende samfund, og de erfaringer, de gør sig. Det er eksempelvis mere sandsynligt, at man accepterer voldshandlinger, hvis man vokser op i et stærkt voldeligt samfund, end hvis man lever i et samfund, hvor vold ikke hører til dagligdagen. Risikoen er også større i stærkt autoritære og meget ensrettede samfund. Gerningsmænd formes og udvikler sig - ligesom et folkedrab - også gradvist.

Tilskuer til folkedrab?

Inden for folkedrabsforskningen taler man ofte om forskellige aktører, der altid er til stede i et folkedrab nemlig ofre, gerningsmænd, tilskuere og modstandere. Staub mener, at grænsen mellem disse roller nemt kan ændre sig. Folk er ikke bundet til én rolle, og balancen mellem dem kan være hårfin og svær at afgøre. Særligt tilskuernes rolle er ifølge Staub vigtig, fordi de kan være med til at ændre situationen.

En tilskuer kan blive gerningsmand, hvis vedkommende opfatter ofrene på samme måde som gerningsmændene gør. Men selvom tilskueren ikke vælger at blive gerningsmand, kan en forståelse for gerningsmændenes holdninger bruges til at retfærdiggøre egen passivitet.

Omvendt kan en tilskuer vælge at yde modstand og være med til at få gerningsmændene til at tvivle på det moralsk forsvarlige i deres handlinger. Eller de kan få gerningsmændene til at overveje og blive bekymrede over de konsekvenser, som deres handlinger kan få for dem selv. Selv små handlinger - som fx bare at kritisere gerningsmændene - kan ifølge Staub starte en gradvis udvikling hen imod en mere aktiv modstandskamp og vilje til at sætte sit liv på spil for at hjælpe eller redde ofrene.

Læs mere om tilskuere, gerningsmænd og modstandere

Kan folkedrab forebygges?

Den viden, vi har om folkedrab, bruges bl.a. til at forhindre nye folkedrab. FN og USA har fx udpeget nogle risikofaktorer, bl.a. baseret på Harffs teorier, som kan lede til folkedrab, og som man bør holde øje med, hvis folkedrab skal forhindres i fremtiden. Men nye folkedrab finder alligevel sted. Det er tilsyneladende svært at omsætte viden til handlinger, som kan forhindre eller stoppe folkedrab.

Læs mere om forebyggelse af folkedrab
Artiklen er skrevet af Anne Wæhrens, Ph.d.-studerende, DIIS, juni 2013

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvordan opstår folkedrab? - tre teoretiske bud

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvordan udvikler et folkedrab sig? Hvad får mennesker til at slå deres medmennesker ihjel? Det er svært at sætte folkedrab på formel, men flere forskere har alligevel gjort forsøget. Her er tre forskeres bud på, hvordan og hvorfor folkedrab finder sted.

# data[].attributes.headline
Orla Lehmanns tale "Danmark til Ejderen"

# data[].attributes.subject
Orla Lehmanns tale "Danmark til Ejderen"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kildeintroduktion:

I maj 1842 blev den unge liberale politiker Orla Lehmann (1810-1870) løsladt fra fængslet efter at have afsonet tre måneder for i sin Falster-tale i 1841 at have udtalt sig kritisk mod enevælden. Efter løsladelsen blev Lehmann modtaget som en frihedshelt. Ved mindefesten for stænderinstitutionens indførelse den 28. maj 1842 på Skydebanen i København holdt han en tale, hvori han fremlagde det synspunkt, at Holsten skulle udskilles af den danske helstat, mens Slesvig fortsat skulle være dansk. Han gav med denne tale liv til den nationalliberale bevægelse i Danmark under kampråbet "Danmark indtil Ejderen!". Floden Ejderen dannede grænse mellem Slesvig og Holsten.

Baggrunden for, at Lehmann og de nationalliberale ønskede netop Holsten ud af den danske helstat, var at Holsten, sammen med Lauenburg, var medlemmer af Det Tyske Forbund. I Det Tyske Forbund arbejdede man i denne periode, på baggrund af en voksende tysk nationalisme, for en stærkere enhed imellem forbundsstaterne, som altså også talte Holsten. Fra de nationalliberales side frygtede man, at Danmark, via Holsten, skulle blive trukket ind i Det Tyske Forbund og dermed miste sin nationale selvstændighed.

I 1841, dvs. kort før at Orla Lehmann holdt sin tale, havde man fra de liberales side netop set mobiliseringen af den tyske forbundshær som et sådant udtryk for den tyske vilje til at knytte staterne tættere sammen. Ejderpolitikken blev i 1848 knyttet sammen med de nationalliberales krav om en fri forfatning og afskaffelsen af enevældet og blev dermed også en af årsagerne til udbruddet af Treårskrigen (1. Slesvigske krig) 1848-50.

Orla Lehmann under sit fængselsophold. Fra
Danmarks Riges Historie (1896-1907).

Mine Herrer!

Den godhedsfulde Velvillie, hvormed De her saa uventet have modtaget mig, giver mig Haab om, at De kunde være villige til at gjøre mig en stor Tjeneste. Jeg vil nemlig oprigtigen tilstaa, at jeg befinder mig i nogen Forlegenhed; thi jeg skal udbringe Danmarks Skaal, og jeg veed ikke ret, hvad Danmark er. Forstaa mig ret, jeg veed helt vel, at

"Danmark er et lille fattigt Land"

skjønt rigt paa Smør[1] -- der ejes af en enevældig Konge og regeres mere eller mindre godt ved Hjælp af en stor Mængde Embedsmænd og Rescripter. Ogsaa dette veed jeg, at Danmark er

"en Perle, der svømmer paa Vove"

vort dyrebare Fædreland, hvis Frihed og Velvære vi elske højere end vor egen, og for hvis Frelse og Fremme vi ville offre Alt. Alt dette veed jeg saa godt som Nogen; men hvad jeg ikke veed, og hvad jeg derfor gjerne vilde have at vide, er: hvad der da egenlig menes med dette Danmark, hvad dette Ord skal betyde og betegne. Ja, De le ad min Uvidenhed; men prøv kun paa det, mine Herrer, prøv at besvare mit Spørgsmaal, og De ville ikke finde det saa urimeligt, at jeg ikke veed, hvor langt Danmark gaar. "Naturligvis til Kongeaaen; thi der begynder Hertugdømmet Slesvig" - "Nej, til Flensborg Fjord; thi saa langt hersker det danske Sprog." - "Nej, til Slien, det ældgamle Grændseskjel mellem skandinavisk og germanisk Nationalitet." - "Nej, til Ejderen, der fra Carl den Stores Tider og til den Dag idag har været "terminus imperii Romani[2], "" - "Nej, saa langt som de danske Kongers Scepter naar, til Elbens Bredder." - Der se De, mine Herrer, saaledes staar det til med os, at man i Danmark ikke veed, hvad Danmark er; der ser De Grunden, hvorfor vi maa hutle os igjennem med saadanne tvetydige Omskrivninger som: "de danske Kongers Riger og Lande", "det danske Monarki", "det egentlige Kongerige Danmark." - Det egentlige Kongerige Danmark! Ak, mine Herrer; hvad andet Vidnesbyrd have vi Behov her, hvor uegentligt det er fat med Danmark, hvor højligen det trænger til det, som maaske intet andet Land i Verden savner - en Definition paa sig selv. Men, skulle vi drikke Danmarks Skaal, da maa vi vide, hvorpaa vi drikke. Mine Herrer! De erindre jo vel, hvad vor Sibbern[3] siger: det er i sin Begrændsning enhver Ting maa søge sin Styrke. Sætningen er god, og naar Sibbern kun ogsaa vilde anvende den paa Kongemagten, saa skulde den ikke volde nogen Uenighed os imellem.

Nu vel, mine Herrer, det er Danmarks Begrændsning, hvorpaa det kommer an, og vi ville da finde, at det netop er hele vor Ulykke, at vi have overskredet vore rette Grændser. Vel veed jeg, at Holsten, der ved mange tidligere Foranstaltninger, navnlig Indfødsretten, var sammensluttet med Danmark, 1806 blev incorporeret i samme, og at denne Akt ikke blev ophævet, da 1814 Kongen af Danmark for Holsten indtraadte i det tydske Forbund. Men jeg veed ogsaa, at Holsten stedse har været og evig vil blive rent tydsk, og at det er en integrerende Del af det store Tydskland, som jeg haaber stedse vil udvikle sig til større national Enhed og politisk Betydning. Derfor ere Holstenerne i deres gode Ret, naar de fordre alle Konsekventserne af dette Faktum, og dette maa vi anerkjende. Vi maa ganske opgive Holsten, det vil sige: ikke en velvillig og velordnet Forbindelse, men enhver Tanke om en Statsenhed, som Aarhundreders indholdsrige og sørgelige Erfaring har viist er uopnaaelig, og som, hvis den kunde opnaaes, vilde være uheldbringende for begge Parter. Kun naar vi selv respektere den Grændse, som Naturen, Historien og Retten have anvist os, kun da kunne vi vente at respekteres i vor Berettigelse indenfor denne Grændse. Denne Grændse, m.[ine] H.[errer], er Ejderen. At Slesvig skulde være et suverænt Rige, en selvstændig Magt i den europæiske Statsfamilie, sideordnet England, Frankrig, Danmark, Rusland o. s. v. er en Absurditet, som den europæiske Statsret ikke kjender til, og at sønderrive Slesvig efter Sprogets eller Herkomstens usikkre og sammenblandede Grændser er naturligvis umuligt. Udelt maa det derfor høre enten til Danmark eller til Tydskland, og saavist det nu ikke hører og aldrig har hørt til Tydskland, saa vist er, at det, dets administrative Selvstændighed uskadt, i politisk Henseende er en Del af Danmark. Den ridderskabelige Nexus[4], der siges at bestaa mellem Slesvig og Holsten, har i over et Aarhundrede kun været et antikvarisk Snurrepiberi uden al politisk Betydning - den eneste levende Rest, som deraf er tilbage, er en privat Association og en Del brillante Epauletter. Desuden er jeg vis paa, at alt det aristokratiske Væsen i Holsten kun kan virke frastødende paa det demokratiske Slesvig. At man sluttede sig til de konstitutionelle Bestræbelser i Holsten, saalænge Wienercongresaktens 13de Paragraf[5] var den eneste Udsigt til en friere Statsudvikling, er ligesaa naturligt, som at Slesvigerne nu, da de have lært, hvorledes baade det højadelige Ridderskab og den durchlauchtige[6] Forbundsdag forstaa Folkefriheden, maa føle sig stærkere hendragne til det demokratiske Skandinavien ved Sympathier, som Indførelsen af en fri Forfatning vilde gjøre uopløselige. Den administrative Forbindelse mellem Slesvig og Holsten er derimod intet uopløseligt Baand. Det er en lang Historie, m.[ine] H.[errer], hvorledes Jyllands søndre Del blev Sønderjylland, saa Slesvig, og nu skal til at blive Schleswigholstein, for endelig at gaa under i Storhertugdømmet Nordalbingien[7] - men denne Sygehistorie egner sig ikke for en festlig Anledning som denne. Kun dette maa jeg nævne, at den første ret dansksindede Konge, vi have havt, ved hin store europæiske Udskiftning havde det i sin Magt, let, uimodsagt og definitivt at ordne Slesvigs statsretlige Forhold, dets Arvefølge, Administration o. s. v. - og hvad gjorde han? Efter nogle virkningsløse Forsøg til Gunst for dansk Sprog og danske Rigsbankpenge, som desværre ogsaa bleve udstrakte til det tydske Holsten, endte han med at oprette en fælles Overappellationsret og en fælles Regering for Slesvig og Holsten. Og siden den Tid? Ja, saa har man forenet den højeste civile og militaire Magt i begge Hertugdømmerne i Hænderne paa en Prinds, der har kaldt Danmark et for Slesvig fremmed Land. Vistnok bliver Sagen saaledes hver Dag mere indviklet og vanskelig, men uløselig er den administrative Knude ikke. Imod den taler den europæiske Statsret, hvorefter Holsten er en Provinds af Tydskland, undergivet Forbundsdagens Love og uadskilleligt knyttet til dets - jeg haaber - rige Fremtid, hvorimod Slesvig aldrig har havt, og ikke har Nogetsomhelst med Tydskland at gjøre. Imod den taler en forskjellig Arvefølge, der maaske om føje Tid vil løse enhver Forbindelse imellem dem, hvorimod Slesvig ogsaa i denne Henseende for evig er forenet med det øvrige Danmark. Imod den taler Slesvigs demokratiske Sind og dets materielle Interesser, der hendrage det til Norden og de danske Kolonier. Men hvad jeg mest stoler paa, er, at under den vaagnende Folkebevidstheds Ægide[8] den skandinaviske Nationalitet og danske Tunge af lang Fornedrelse have rejst sig i Slesvig og kraftigen fordre deres hellige Ret. Og i det øvrige Danmark har man dybt følt, at dette er vor Statstilværelses Livsspørgsmaal at vi kun forenede med Slesvig have en i militær Henseende velforsvaret Grændse og tilstrækkelige Midler til en dygtig indre Udvikling. Derfor forstaa vi ved Danmark alt Land mellem Øresund og Ejderen og ere rede til at forsvare vort gamle Dannevirke baade mod Nordalbingiernes højforræderske Skraal og mod alle tydske Fuglefængeres søsyge Erobringslyst. Og skulde det gjøres fornødent, da ville vi med Sværdet skrive paa deres Ryg det blodige Bevis for den Sandhed: Danmark vil ikke.

Vort Danmark er altsaa Kongen af Danmarks Riger og Lande, fraregnet Holsten, men indbefattet Slesvig. At dette vil finde Slesvigernes frivillige Anerkjendelse, derom holder jeg mig forvisset, naar kun Slesvigs ejendommelige Forhold og administrative Selvstændighed respekteres, og naar vi kun mage det saaledes, at det bringer Frihed og Lykke, at være en Del af Danmark. Min Skaal gjælder derfor Danmarks Frihed og Lykke - Danmark indtil Ejderen! Danmark leve!

# data[].attributes.attachment_link.title
Orla Lehmanns tale 'Danmark til Ejderen', 28. maj 1842

# data[].attributes.attachment_link.description
Kildeintroduktion: I maj 1842 blev den unge liberale politiker Orla Lehmann (1810-1870) løsladt fra fængslet efter at have afsonet tre måneder for i sin Falster-tale i 1841 at have udtalt sig kritisk mod enevælden. Efter løsladelsen blev Lehmann modtaget som en frihedshelt. Ved mindefesten for stænderinstitutionens indførelse den 28.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Den historiske tidslinie over året 1864 og de begivenheder der fandt sted.

1864

Forhistorien

30. marts 1863:

Den danske regering fortæller at den vil have lagt Slesvig ind under Danmark. På daværende tidspunkt er Slesvig et hertugdømme med dansk ledelse, men er ikke underlagt den danske grundlov.

15. november 1863:

Danmarks første konge efter enevældens ophør, Frederik 7. dør. Samtidig kræver Preussen på vegne af Det Tyske Forbund, at Novemberforfatningen ikke træder i kraft.

18. november 1863:

Danmarks nyudnævnte konge, Christian den 9. underskriver den såkaldte Novemberforfatning, selv om han er imod den. Novemberforfatning bryder med fredsaftalerne fra 1851, der var indgået efter treårskrigen. I fredsaftalerne lover Danmark, at Slesvig-Holsten vil forblive hertugdømmer i kongeriget, og ikke vil blive underlagt den danske grundlov.

7. december 1863:

Det Tyske Forbund (Forbundsrådet) er mildest talt ikke begejstret over udviklingen og vedtager at besætte Holsten og Lauenburg.

17. december 1863:

Danskerne beslutter at rømme Holsten op til grænsen ved Ejderen, og hæren søger samtidigt til Slesvig.

24. december 1963 :

Juleaften 1863 går 12.000 sachsiske og hannoveranske soldater ind i Lauenburg og Holsten. De danske tropper stationeret i de to hertugdømmer trak sig uden episoder tilbage til Slesvig.

Krigen

31. januar 1864:

Feltmarskal von Wrangel anmodede om dansk tilbagetrækning fra Slesvig, men det afviser overgeneral Christian de Meza kategorisk.

1. februar 1864:

Preussiske og østrigske soldater går over grænsen til Slesvig ved Ejderen, og krigen er en realitet.

2. februar 1864:

Kampene begynder og dagen efter har preusserne og østrigerne erobret området foran Dannevirke.

Dannevirke rømmes

4. februar 1864:

Den danske overgeneral de Meza inspicerer for første - og eneste gang de danske stillinger ved Dannevirke - og det bliver besluttet at rømme Dannvirke.

5.-6. februar 1864:

Tilbagetrækning fra Dannevirke blev gennemført i nattens mulm og mørke.

6. februar 1864:

I forsøget på at nedkæmpe de danske tropper smider en østrigsk brigade sin oppakning og indhenter den danske bagtrop ved Sankelmark. Det lykkedes dog danskerne at holde stand.

7. februar 1864:

Hæren deles op i tre: 26.000 soldater sendes til Dybbøl, og de resterende knap 14.000 soldater deles op, så nogle tager til Fredericia og andre trækker sig nordpå i Jylland.

18. februar 1864:

Kolding besættes af preussiske og østrigske tropper. De møder ingen modstand, da de rykker over grænsen ved Kongeåen.

20. februar 1864:

Preusserne har nu samlet 20.000 mand og 1200 ryttere ved Dybbøl og gør sig klar til angreb.

8. marts 1864:

Østrigste tropper besætter Vejle og Fredericia

Dybbøl

15. marts 1864:

Bombardementet af skanserne ved Dybbøl begynder.

17. marts 1864:

Et mindre dansk angreb mod nordvest udvikler sig til en egentlig kamp, hvor preusserne hurtigt kaster større styrker ind. De danske styrker trænges næsten helt tilbage til skanserækken, så næsten hele terrænet foran stillingen er tabt. Danskerne mister denne dag 667 mand mod preussernes 138 mand.

2. april 1864:

Belejringen af Dybbøl-stillingen begynder for alvor, og tyskerne bombarderer stillingen og Sønderborg voldsomt hver dag.

9. april 1864:

Den danske overgeneral Gerlach anmoder indtrængende den danske regering om tilladelse til en tilbagetrækning fra Dybbøl til Als. Regeringen svarer først to dage senere; stillingen skal holdes for enhver pris.

16. april 1864:

Omkring 40.000 preussiske soldater gør sig klar til at storme Dybbøl.

Slaget ved Dybbøl

18. april 1864:

Kl. 4 om morgenen den 18. april indledte preusserne et tæt bombardement af Dybbøl. Den preussiske hær var overlegen, og alle ti danske skanser faldt i løbet af få timer. Kort efter middag meddelte den preussiske angrebsleder sin konge, at slaget var vundet.

29. juni 1864:

Krigens efterspil fortsatte i månederne efter Slaget på Dybbøl. Forhandlinger om at dele Slesvig mellem de krigende parter faldt til jorden, mens stadig flere soldater faldt i nye kampe, især ved den preussiske overgang til Als.

30. oktober 1864

:

Fredsaftale

# data[].attributes.attachment_link.description
Den historiske tidslinie over året 1864 og de begivenheder der fandt sted. Den danske regering fortæller at den vil have lagt Slesvig ind under Danmark. På daværende tidspunkt er Slesvig et hertugdømme med dansk ledelse, men er ikke underlagt den danske grundlov. Danmarks første konge efter enevældens ophør, Frederik 7.

# data[].attributes.headline
Dokumentar om de Slesvigske krige - 24.00 - 32.00 

# data[].attributes.subject
Dokumentar om de Slesvigske krige - 24.00 - 32.00 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kolofon

Til læreren

Modulplan - historiebrug
Forløb historiebrug Modulplan - kronologi Forløb kronologi
Kolofon

Undervisningsmaterialet 'Historier om Danmark' er et samarbejde mellem DR, Nationalmuseet og Slots- og kulturstyrelsen støttet af Nordea-fonden.

Forfattere:
Katrine Berg Pedersen, Nationalmuseet
Sophie Blønd Vestergaard Hansen, Niels Brock Gymnasium

I redaktionen:
Line Nordbo, DR
Leise Godt, DR
Katrine Holst, DR
Sidsel Risted Staun, SLKS
Amalie Donsbjerg Petersen, SLKS

# data[].attributes.attachment_link.description
Kolofon Modulplan - historiebrug Forløb historiebrug Modulplan - kronologi Forløb kronologi Undervisningsmaterialet 'Historier om Danmark' er et samarbejde mellem DR, Nationalmuseet og Slots- og kulturstyrelsen støttet af Nordea-fonden.