# data[].attributes.headline
"Право на правду"

# data[].attributes.subject
"Право на правду"

# data[].attributes.body
Практичний порадник із доступу до архівів

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
визвольний рух

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
повстанський рух

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
фотоматеріали

# data[].attributes.attachment_link.title
Право на правду. Практичний порадник із доступу до архівів. Видання друге, доповнене

# data[].attributes.attachment_link.description
Де знайти відомості про родичів, засуджених у часи СССР? З чого почати пошук і як правильно написати запит в архів? Якими є право і практика доступу до архівів комуністичних спецслужб в Україні та за кордоном? Які саме українські архіви зберігають відомості про політичні репресії та визвольний рух?

# data[].attributes.headline
Список репресованих осіб

# data[].attributes.subject
Список репресованих осіб

# data[].attributes.body
Комітет національної безпеки Республіки Казахстан

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
история казахстана

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
исторические факты

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тесты по истории казахстана

# data[].attributes.attachment_link.title
Список репрессированных лиц, архивные уголовные дела которых хранятся в КНБ РК · #Репрессия37 · Портал "История Казахстана"

# data[].attributes.attachment_link.description
Список репрессированных лиц, архивные уголовные дела которых хранятся в КНБ РК

# data[].attributes.headline
Репресовані родичі

# data[].attributes.subject
Репресовані родичі

# data[].attributes.attachment_link.title
Суспільний університет. Репресовані родичі

# data[].attributes.headline
Сергій Білокінь.

# data[].attributes.subject
Сергій Білокінь.

# data[].attributes.body
Історик України. Персональний сайт

# data[].attributes.attachment_link.title
Персональний сайт Сергія Білоконя - історика України

# data[].attributes.attachment_link.description
Білокінь Сергій Іванович (нар. 1 липня 1948, Київ) - історик, джерелознавець, кандидат філологічних наук (1978), доктор історичних наук (2000), головний науковий співробітник Інституту історії України НАН України, керівник Центру культурологічних студій Інституту.

# data[].attributes.headline
Інтернет-проект

# data[].attributes.subject
Інтернет-проект

# data[].attributes.body
«Національний банк даних
жертв політичних репресій радянської доби в Україні»

# data[].attributes.attachment_link.title
"Реабілітовані історією"

# data[].attributes.attachment_link.description
Інститут історії України НАН України Служба безпеки України Український інститут національної пам'яті Українське культурно-просвітницьке тов-во "Меморіал" ім. В. Стуса Національна спілка краєзнавців України

# data[].attributes.headline
Жертвы политического террора в СССР.

# data[].attributes.subject
Жертвы политического террора в СССР.

# data[].attributes.attachment_link.title
Жертвы политического террора в СССР

# data[].attributes.attachment_link.description
Четвертое издание базы данных "Жертвы политического террора в СССР" было осуществлено в год 70-летия Большого террора - кампании самых жестоких и массовых убийств в отечественной истории. Тогда в течение двух лет (1937-1938) по политическим обвинениям было арестовано более 1 миллиона 700 тысяч человек и не менее 725 тысяч из них были расстреляны - в среднем государство ежедневно убивало тысячу своих граждан.

# data[].attributes.headline
Белорусский документационный центр.

# data[].attributes.subject
Белорусский документационный центр.

# data[].attributes.body
Единая система поиска репресированных

# data[].attributes.attachment_link.title
Единая система поиска репрессированных

# data[].attributes.attachment_link.description
Заказать звонок Политика конфиденциальности

# data[].attributes.headline
Розсекречена історія. Великий терор очима ката

# data[].attributes.subject
Розсекречена історія. Великий терор очима ката

# data[].attributes.attachment_link.title
Розсекречена історія. Великий терор очима ката

# data[].attributes.attachment_link.title
"Великий терор" Конквеста

# data[].attributes.headline
Юрій Шаповал "Великий терор 1937-1938 років в Україні: що відомо і що не відомо про нього сьогодні"

# data[].attributes.subject
Юрій Шаповал "Великий терор 1937-1938 років в Україні: що відомо і що не відомо про нього сьогодні"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Стельмах

# data[].attributes.attachment_link.title
Шаповал Юрій. Великий терор 1937-1938 років в Україні: що відомо і що не відомо про нього сьогодні

# data[].attributes.attachment_link.title
80-ті роковини. Великий терор 1937-1938 років

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
101. Великий терор [Україна у XX столiттi]

# data[].attributes.attachment_link.title
Сталинские репрессии в Украине

# data[].attributes.headline
Що таке "Великий терор" в Україні

# data[].attributes.subject
Що таке "Великий терор" в Україні

# data[].attributes.body
Голова товариства "Соловецьке братство" Георгій Лук'янчук

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Громадське радіо

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке «Великий терор» в Україні?

# data[].attributes.headline
UATV - пишемо історію

# data[].attributes.subject
UATV - пишемо історію

# data[].attributes.attachment_link.title
Великий терор в Україні в 1937-1938 роках | Пишемо історію

# data[].attributes.headline
„ВЕЛИКИЙ” ТЕРОР 1937–1938 РОКІВ: ВІД ІДЕОЛОГІЇ ДО РЕАЛІЗАЦІЇ/Т.Рафальська

# data[].attributes.subject
„ВЕЛИКИЙ” ТЕРОР 1937–1938 РОКІВ: ВІД ІДЕОЛОГІЇ ДО РЕАЛІЗАЦІЇ/Т.Рафальська

# data[].attributes.body
У статті, на підставі архівних матеріалів, російських та українських джерел
висвітлені події доби “великого” терору в Україні. Окрему увагу приділено специфіці,
інтенсивності й технології репресій

# data[].attributes.headline
УКРАЇНА: 1937-й - РІК ВЕЛИКОГО ТЕРОРУ

# data[].attributes.subject
УКРАЇНА: 1937-й - РІК ВЕЛИКОГО ТЕРОРУ

# data[].attributes.body
Публікація онлайн-видання "ЦЕНЗОР НЕТ"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
...Кількість жертв репресій, депортацій і голоду в Україні не піддається підрахунку. Це була приблизно третина українського народу. У результаті "чистки", яка тривала весь радянський період, ми залишилися без своєї національної провідної верстви, як отара овець - без пастирів. Ми залишилися нацією з неповною соціальною структурою. Панівна верства в Україні була - і досі залишається - неукраїнською або надійно денаціоналізованою. Бо вступити в комунізм українцем не можна було в принципі. Американський дослідник української трагедії Джеймс Мейс писав, що нинішня Україна - це соціологічно випалена земля, де "на нашій - не своїй землі" (Т.Шевченко) українці опинилося в ролі національної меншини, хоча вони становлять майже 80% населення...

21 травня Президент України підписав Указ № 431/2007 "Про заходи у зв"язку з 70-ми роковинами Великого терору - масових політичних репресій 1937-1938 років". Указ підписаний на підтримку ініціативи громадськості "з метою належного вшанування пам"яті жертв політичних репресій, привернення уваги суспільства до трагічних подій в історії України, викликаних насильницьким впровадженням комуністичної ідеології, відродження національної пам"яті, утвердження нетерпимості до будь-яких проявів насильства проти людства".

"Тридцять Сьомий - це гігантський масштаб репресій, що охопили всі реґіони й усі без винятку верстви суспільства, від вищого керівництва країни до безмежно далеких від політики селян і робітників, - сказано у Тезах Міжнародного "Меморіалу, який проводить 4 серпня у Медвежогорську наукову конференцію. - Упродовж 1937-1938 за політичними звинуваченнями було заарештовано більше 1,7 мільйона осіб. А разом із жертвами депортацій і засудженими "соціально шкідливими елементами" кількість репресованих перевищує два мільйони".

...На початку 30-х років упокорена репресіями та голодом Україна вже лежала під чоботом Сталіна. Ще треба було позбавити її голови.

Скориставшись убивством 1 грудня 1934 року С.М.Кірова, Сталін особисто підготував, а ЦВК СРСР схвалив постанову "Про порядок ведення справ про підготовку або здійснення терористичних актів". Згідно з нею, на все "слідство" відводилося 10 діб. Участь захисника, прокурора, а часом і самого звинуваченого, оскарження вироку та клопотання про помилування не передбачалися, а вирок виконувався негайно після його винесення.

Цілком у дусі настанови творця радянської держави В.І.Леніна, який учив: "Будьте примерно беспощадними... Расстреливать.., никого не спрашивая и не допуская идиотской волокиты". (В.И. Ленин, ПСС, Москва, Политиздат, 1981 г., т. 50, стор. 165). І відповідно до настанови "любимца партии и народа" Кірова, який учив "карать по-настоящему, чтобы на том свете был заметен прирост населения, благодаря деятельности нашего ГПУ" (Промова з нагоди 15-річчя ГПУ, цит. за кн.: Сергій Шевченко. Архіпелаг особливого призначення. - К.: Фенікс, 2006. - С. 21).

Уже 4 грудня 1934 року газета "Правда" повідомила про викриття "терористів". Негайно розпочалися арешти інтелігенції, зокрема, української, яка, за висловом Сталіна, "не заслуговує довір'я". Інститут шляхетних панянок, більше знаний у Києві як Жовтневий палац, а тепер Міжнародний центр культури та мистецтв (отой, що надвисає над Майданом Незалежности), вже приступив до виконання нових функцій після переведення столиці з Харкова в Київ. (Доти ГПУ/НКВД діяв на вулиці Рози Люксембурґ, нині Липська, 16, де тепер Фонд культури та Український інститут національної пам`яті. Там усі двори начинені трупом...). Уже 15 - 17 грудня 1934 року були розстріляні як "терористи" письменники та діячі української культури Григорій Косинка-Стрілець, Дмитро Фальківський, Олекса Влизько, Кость Буревій, брати Іван і Тарас Крушельницькі - усього 28 осіб. Косинка, збагнувши, куди завело українську інтелігенцію загравання з більшовизмом, тяжко лаявся і відбивався. Його оглушили чимось по голові і так розстріляли. Ліна Костенко звідкись знає: "Передсмертно лаявся Косинка, Курбас ліг у цю промерзлу землю..." Місце поховання київських "терористів" вказала вдова Косинки, Тамара Мороз-Стрілець: на краю Лук`янівського кладовища, біля дільниці №7. (Див.: Л.Проценко, Ю.Костенко. Лук`янівське цивільне кладовище. Путівник. - К.: Інтерграфік, 2001. - С. 156-158). Тепер там, за кілька метрів від дерев`яного хреста, встановленого братством Андрія Первозанного 18 грудня 1994 року, ведеться якесь будівництво. Є небезпека, що й цю могилу затопчуть, як затоптали поховання 25-30 тисяч в`язнів, закопаних просто на алеях кладовища.

"Українізація" захлинулася в крові. Наївні її провідники, що посміли уявити собі український варіянт комунізму, пішли "українізовувати" Соловки, Сибір і Колиму. І той світ.

2 липня 1937 року під бравурні марші на честь "найдемократичнішої в світі Сталінської Конституції" Політбюро ЦК ВКП(б) схвалило протокол П 51/94 "Про антирадянські елементи", яким секретарям обласних, крайових, республіканських організацій та представникам НКВД пропонувалося взяти на облік усіх "куркулів та карних в'язнів", які повернулися з заслання та ув'язнення, з тим, щоб найбільш ворожих із них заарештувати і розстріляти в порядку адміністративного переведення їхніх справ через "трійки", а решту вислати у вказані НКВД місця. "ЦК ВКП(б) пропонує в п'ятиденний термін подати в ЦК склади трійок, а також кількість осіб, що підлягають розстрілу, так само кількість осіб, що підлягають висланню". (Цит. за кн.: Иван Чухин. Карелия-37: Идеология и практика террора. - Петрозаводск, 1999. - С. 17).

Наймасовіша за всю радянську епоху "чистка" суспільства від елементів, непридатних для будівництва комунізму, яку теоретично обґрунтував новий нарком НКВД Ніколай Єжов і зредагував та схвалив сам Сталін, розпочалася за наказом НКВД СРСР № 00447 5 серпня 1937 року і мала тривати 4 місяці. Насправді ж вона була припинена за постановою Політбюро ЦК ВКП(б) 15 листопада 1938 року, тобто тривала понад 15 місяців.

На кожну республіку, область, район спускалися ліміти на репресування за І і ІІ категоріями (І - розстріл, ІІ - ув'язнення, співвідношення 3 до 1).

"Знизу" посипалися звіти про перевиконання лімітів, розгорнулося соціалістичне змагання за їх перевиконання, прохання й вимоги збільшити їх, особливо за І категорією, висувалися "зустрічні плани". Так, нарком внутрішніх справ УРСР Ізраїль Мойсейович Леплевський тричі звертався за таким збільшенням - 5 і 29 вересня та 11 грудня 1937 року. Після його усунення в січні 1938 року (і розстрілу) новопризначений в.о. наркома Александр Іванович Успенський - двічі: 17 лютого і в травні 1938. (Сергій Білокінь. Масовий терор як засіб державного управління в СРСР (1917-1941 рр.). Джерелознавче дослідження. - К.: Київське наукове товариство ім. Петра Могили, 1999. - С. 291).

Дія "трійок" поширилася на всі категорії населення. Окрім "куркулів та кримінальників", під репресії потрапили "контрреволюціонери" різних відтінків, "повстанці", "церковники", "шпигуни", "троцькісти", "диверсанти", "шкідники", "націоналісти"... Усього під час кампанії до розстрілу з політичних мотивів були приречені 681.692 особи, з них 631 897 - позасудовими "трійками". (Борис Соколов. Наркомы страха. Ягода. Ежов. Берия. Абакумов. - М.: АСТ-ПРЕСС КНИГА, 2001. - С. 130).

На виконання згаданої Постанови, "чистка" відбулася і в концтаборах. Так, начальник Соловецької тюрми особливого призначення (СТОН) Іван Апетер одержав наказ скласти список на розстріл 1825 в"язнів. Одна група, 507 в"язнів, була розстріляна під Леніґрадом 8 грудня 1937 року, 200 (насправді 198) - на Соловках 14 лютого 1938 року. Доля 1116-и, так званого "Соловецького етапу", стала відомою щойно в 1997 році: 1111 в`язнів СТОНа були розстріляні в урочищі Сандармох на півдні Карелії 27 жовтня, 1, 2, 3 і 4 листопада 1937 року. З них 290 - з України. У списку "українських буржуазних націоналістів" поет-неокласик професор Микола Зеров, творець театру "Березіль" Лесь Курбас, драматург Микола Куліш, колишній міністр освіти УНР Антон Крушельницький та його сини Остап і Богдан (дочка Володимира, теж соловецька в`язенка, розстріляна під Леніградом), письменники Валер"ян Підмогильний, Павло Филипович, Валер"ян Поліщук, Григорій Епік, Мирослав Ірчан, Марко Вороний, Михайло Козоріс, Олекса Слісаренко, Михайло Яловий, історики академік Матвій Яворський, професор Володимир Чехівський, професор Сергій Грушевський, науковці Степан Рудницький, Микола Павлушков, Василь Волков, Петро Бовсунівський, Микола Трохименко, творець Гідрометеослужби СРСР голландець родом професор Олексій Вангенгейм, міністр фінансів УСРР Михайло Полоз... Більшість українців розстріляні 3 листопада.

Це були люди, які могли б створити неоціненні духовні скарби, володіючи якими, ми, українці, стали б урівень з іншими цивілізованими народами. Сама присутність таких людей у суспільстві робить його кращим. Але постріли малограмотного, але кваліфікованого розстрільника капітана Михаїла Матвеєва - виконавця волі чужої, глибоко ворожої нам комуністичної влади - змінили хід нашої історії...

Серед тих, чия остання адреса - Сандамох, були знаменитий адвокат росіянин Александр Бобрищев-Пушкін (захисник Бейліса й Пурішкевича), московський літературознавець Ніколай Дурново, засновник удмуртської літератури Кузебай Герд, білоруський міністр Флеґонт Волинець, татарський громадський діяч Ізмаїл Фірдевс, голова московського циганського табору Ґоґо Станеско, грузинські князі Ніколай Ерістов та Яссе Андронников, католицький адміністратор Грузії Шио Батмалашвілі, професор історії ВКП(б) єврей Пінхус Ґлузман, черкеський письменник князь Холід Абуков, корейський діяч Тай До, православні єпископи Алексій (воронезький), Даміан (курський), Ніколай (тамбовський), Петро (самарський), лідер баптистів СССР Василь Колесников, отець Петер Вейґель - посланий Ватіканом для перевірки даних про переслідування віруючих в СССР... Закоцюблий від холоду (швидше б кінець!), в одній білизні ступаючи останні кроки, зачерхлим мозком згадуючи слова молитви, він на власному прикладі переконався, що потрапив у царство Сатани, в Імперію Зла...

Смертника ставили на коліна - і капітан Матвеєв стріляв з револьвера в потилицю. Декого добивав якоюсь залізною колотушкою. Забитого підручні скидали в яму. Трупи присипали вапном і засипали. Так що їх тепер не ідентифікувати. Так скріплювалася „дружба народів" напередодні 20-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції.

Цей Сандармох знайшли за документами та ідентифікували на місцевості 1 липня 1997 року Карельський та Санкт-Петербурзький "Меморіали", а саме Юрій Дмитрієв, Веніамін Іофе та Ірина Рєзнікова-Фліґе. Там споруджено пам'ятник "Люди, не убивайте друг друга", Санкт-Петербурзький "Меморіял" привіз сюди камінь із Соловків, стоять великі польський та російський хрести, мусульманський пам"ятний знак, а в лісі - з півтори сотні карельських пам'ятних знаків. Бо тут приблизно 150 ям, де покоїться біля 9 тисяч людей. Це було в 30-х роках "обычное место расстрелов" на півдні Карелії... 2004 року з ініціативи американського громадянина Веніаміна Трохименка, батько якого, відомий мовознавець, розстріляний у Сандармосі, стараннями українців усього світу, насамперед Товариства української культури Карелії "Калина", яке очолює велика подвижниця Лариса Скрипникова, там побудовано пам`ятник - гранітний Козацький хрест "Убієнним синам України" (автори Микола Малишко та Назар Білик).

Кількість жертв репресій, депортацій і голоду в Україні не піддається підрахунку. Це була приблизно третина українського народу. У результаті "чистки", яка тривала весь радянський період, ми залишилися без своєї національної провідної верстви, як отара овець - без пастирів. Ми залишилися нацією з неповною соціальною структурою. Панівна верства в Україні була - і досі залишається - неукраїнською або надійно денаціоналізованою. Бо вступити в комунізм українцем не можна було в принципі. Американський дослідник української трагедії Джеймс Мейс писав, що нинішня Україна - це соціологічно випалена земля, де "на нашій - не своїй землі" (Т.Шевченко) українці опинилося в ролі національної меншини, хоча вони становлять майже 80% населення.

Сандармох - це один з відомих тепер епізодів Великого терору. А скільки їх невідомих...У результаті маємо фізично та духовно витолочену Україну, де нащадки чекістів-енкаведистів, та й колишні кагебісти, досі почуваються господарями становища, а недобитки українського народу - затюканими та упослідженими.

Як кажуть, люби, Боже правду: пора вже називати речі своїми іменами, інакше ми психологічно ніколи не виберемося з полону. Керівна комуністична верства в Україні в своїй більшості з самого початку була неукраїнською. На час створення в Москві КП(б)У (5 - 12 липня 1918 року, з тактичних міркувань, щоб підняти повстання проти німецької окупації України) - як складової (і невід'ємної!) частини РКП(б) в Україні діяло всього 4.364 большевики (Історія Української РСР, т. 6, вид. "Наукова думка", 1977, с. 306), і то, в основному, в промислових районах Сходу та Півдня. Перегляньмо прізвища большевиків, які згадуються хоч би в тій "Історії..." - там лише зрідка трапляються українські. У складі КП(б) /КПУ українці почали становити більшість щойно в середині 50-х років. А Першим секретарем ЦК Компартії України українець став аж у 1953 році - Олексій Кириченко. Доти її очолювали неукраїнці Георгій П'ятаков, Серафима Гопнер, Еммануїл Квірінґ, Станіслав Косіор, Вячеслав Молотов, Дмитрій Мануїльський, Лазар Каганович, Микита Хрущов, Леонід Мельников. (Див.: Виталий Врублевский. Владимир Щербицкий: правда и вымыслы. - К.: Довіра, 1993. С.9). Хрущов, присланий в Україну в січні 1938 року, пізніше писав: "По Україні ніби Мамай пройшов... Не було... ні секретарів обкомів партії в республіці, ні голів облвиконкомів. Навіть секретаря Київського міськкому не було... Людей тоді просто "тягнули" у "вороги". (Цит. за кн. "Остання адреса. До 60-річчя соловецької трагедії. Том 2". Вид-во "Сфера", Київ, 1998, с.14). Не згадав Микита Сергійович, що й він на Вкраїні поводився як у завойованій країні. А Лазар Мойсейович Каганович усерйоз вимагав, щоб його називали вождем українського народу - недарма навіть прапор Української РСР, затверджений по війні, за його правління, був "лазурово-червоний", а не блакитно- чи синьо-червоний.

Національний склад керівних органів ЧК-ГПУ-НКВД УРСР був поспіль неукраїнський (Див.: "Штатний розклад НКВД УРСР на 1937 рік" у книзі С.Білоконя "Масовий терор...", с. 346-359). Репресивні органи очолювали неукраїнці Всеволод Балицький, Ізраїль Леплевський, Амаяк Кобулов, Александр Успенський, Іван Сєров (усі, крім останнього, теж розстріляні, але нам від того не легше).

Скажіть, якби в Україні була українська (хай найгірша!) влада - хіба вона так безбожно нищила б свій народ? Тодішній уряд України був звичайною окупаційною адміністрацією. Погляньмо на сучасний уряд України: чи багато знайдемо там українців? Та це майже така само "сборная СРСР", ціль якої не інтереси українського народу, а панування над українським народом. Бо Україна для них не батьківщина, а територія і населення, над яким хочеться попанувати. А українцям - лише популярна пісенька: "Запануємо ми, браття, у своїй сторонці".

Вважається, що народ, який утратив 2-3% найактивніших людей, - переможений. Ми в ХХ столітті втратили чи не третину населення, причому найактивнішого. І саме в 30-х роках нам було завдано удару, від якого ми не оговталися досі. Джеймс Мейс нинішній період історії України визначав як "постгеноцидний". Процесу інтелектуального і морального занепаду українського суспільства та подальшого російщення не змогло зупинити навіть проголошення незалежности. Усі наші сучасні біди - це наслідок сатанинської селекції, під час якої була фізично знищена найкраща частина українського народу.

Тарас Шевченко, спираючись на свій історичний досвід, ще ген коли спостеріг підміну свідомости поневоленого народу:

Ляхи були - усе взяли,
Кров повипивали!
А москалі і світ Божий
В путо закували.
(Поема "Невольник")

Що після геноциду 30-х років Шевченко сказав би про своїх зачарованих на зорі Кремля нащадків, які досі не мислять себе поза російським політичним простором? Може, те, що безпросвітну совєцьку епоху сказав Василь Стус:

А де ж Україна? Все далі. Все далі...

Така сумна перед нами руїна. Але не впадаймо у відчай. Ніщо само собою нам не зробиться. Маємо мирний час. Він працює на нас. Маємо свободу слова: стань на белебені і говори, що хочеш. І "ніхто не поведе тебе в кайданах". Тяжко, поволі, але українство відроджується й опановує Україною. Українців стає все більше в порівнянні з нащадками чекістів-енкаведистів і хохлами. Маємо під боком ослаблену Росію, яка ближчим часом не піде на нас війною. Тож закачуймо рукава і працюймо насамперед на звільнення свого духа. Раз Господь вихопив Україну з-над самісінької прірви - то ми Йому для чогось потрібні. Ми таки станемо повновартим народом, якому національний геній недарма пророкував роль творця нової цивілізації, де пануватиме Правда:

...Встане Україна
І розвіє тьму неволі,
Світ правди засвітить.

Василь Овсієнко, лауреат премії ім. В.Стуса.. 16 липня 2007 року.

# data[].attributes.attachment_link.title
УКРАЇНА: 1937-й - РІК ВЕЛИКОГО ТЕРОРУ

# data[].attributes.attachment_link.description
Кількість жертв репресій, депортацій і голоду в Україні не піддається підрахунку. Це була приблизно третина українського народу. У результаті "чистки", яка тривала весь радянський період, ми залишилися без своєї національної провідної верстви, як отара овець - без пастирів. Ми залишилися нацією з неповною соціальною структурою.

# data[].attributes.headline
Великий терор і масові репресії 1937-1938 років у фотографіях і документах.

# data[].attributes.subject
Великий терор і масові репресії 1937-1938 років у фотографіях і документах.

# data[].attributes.body
Тематична виставка у Національному музеї історії України до 80-х роковин Великого терору.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Радіо Свобода

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Національному музеї історії України триває тематична виставка "...Ой упали ж та впали Криваві роси...", присвячена 80-х роковинам Великого терору - масових репресій 1937-1938 років. В експозиції представлені фотографії жертв, копії архівних справ засуджених, а також відео-презентація основних фактів про ці події.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
радіо свобода

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
радио свобода

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
радио свобода украина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
донбасс реалии

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини радіо свобода

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
радіо свобода україна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
схеми корупція в деталях

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
донбас реалії

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Софія Середа

# data[].attributes.attachment_link.title
Великий терор і масові репресії 1937-38 років у фотографіях та документах

# data[].attributes.attachment_link.description
У Національному музеї історії України триває тематична виставка "...Ой упали ж та впали Криваві роси...", присвячена 80-х роковинам Великого терору - масових репресій 1937-1938 років. В експозиції представлені фотографії жертв, копії архівних справ засуджених, а також відео-презентація основних фактів про ці події.

# data[].attributes.headline
Онлайн-бібліотека

# data[].attributes.subject
Онлайн-бібліотека

# data[].attributes.body
Музей "Територія терору"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
територія терору - пересильна тюрма № 25

# data[].attributes.attachment_link.title
Он-лайн бібліотека

# data[].attributes.attachment_link.description
Територія терору - Пересильна тюрма № 25

# data[].attributes.headline
"Великитй терор" 1937-1938 років

# data[].attributes.subject
"Великитй терор" 1937-1938 років

# data[].attributes.body
Львівський музей "Територія Терору"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
територія терору - пересильна тюрма № 25

# data[].attributes.attachment_link.description
Територія терору - Пересильна тюрма № 25

# data[].attributes.headline
"Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки"

# data[].attributes.subject
"Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки"

# data[].attributes.body
Закон України від 09 квітня 2015 року № № 317-VIII

# data[].attributes.attachment_link.title
Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного ... | від 09.04.2015 № 317-VIII

# data[].attributes.attachment_link.description
Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні [...] Верховна Рада України; Закон від 09.04.2015 №317-VIII

# data[].attributes.headline
"Про реабілітацію жертв репресій комуністичного                тоталітарного режиму 1917-1991 років "

# data[].attributes.subject
"Про реабілітацію жертв репресій комуністичного                тоталітарного режиму 1917-1991 років "

# data[].attributes.body
Закон України від 17 квітня 1991 року N 962-XII

# data[].attributes.attachment_link.title
Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталі... | від 17.04.1991 № 962-XII (Сторінка 1 з 2)

# data[].attributes.attachment_link.description
Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років Верховна Рада УРСР; Закон від 17.04.1991 №962-XII

# data[].attributes.headline
"Биківнянські могили"

# data[].attributes.subject
"Биківнянські могили"

# data[].attributes.body
Биківнянська трагедія: імена з безіменних могил (Частина 4)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
биківнянські могили

# data[].attributes.attachment_link.title
Биківнянська трагедія: імена з безіменних могил (Частина 4) - Національний історико-меморіальний заповідник "Биківнянські могили"

# data[].attributes.attachment_link.description
Історико-меморіальний заповідник "Биківнянські могили"

# data[].attributes.headline
Український Інститут Національної пам'яті 

# data[].attributes.subject
Український Інститут Національної пам'яті 

# data[].attributes.body
Інформаційні матеріали до 80-х роковин "Великого терору" в Україні