# data[].attributes.body
בקונסרבטוריון  "רון שולמית"  למוסיקה ולמחול בירושלים משולבות  תלמידות תסמונת.
בפסטיבל צמיד(צרכים מיוחדים) הפרויקט היה להעלות מופע מחול "הנסיך הקטן".

רגע השיא ההרמוניה והיצירה המשותפת לכולן עד הגעתן לאור הזרקורים.
האושר והשמחה של כל המשתתפות.

בשנה אחרי ריקודי מחול על גלגלים משולב.

אותן תחושות של אושר והערכה לצד תפילה שכולן "תעמודנה" במשימה הנפלאה. מחול לכל, אפשרי, רצוי, נפלא.
הקהל התרגש

# data[].attributes.body
שנה שעברה הרמתי מופע סיום עם כיתה ו' בצורה שונה ממה שרגילים בבית הספר, גם ריקודים, ם השכרת תפאורה וגם לקחנו את התלמידים לאולפן הקלטות שזו הייתה חוויה מיוחדת.
רגע השיא כמובן היה הערב עצמו שהיה מרגש במיוחד ולמרות כל החזרות הקשות והמתישות -הם היו מושלמים בהופעה!
השאלה שהעסיקה אותי כל הפרוייקט היא האם התלמידים מעוניינים בהפקה הזאת כמונו? האם ההשקעה שלנו היא הכרחית או שאולי יכלנו לעשות משהו צנוע יותר בלי להטריף אותם? בסופו של האירוע הבנו שההשקעה אכן השתלמה לנו אבל זו דילמה שליוותה אותנו לכל אורך הפרוייקט.

# data[].attributes.body
אני עוסקת בפרויקט שמשלב לימוד האנגלית דרך chants  עם תנועה והמצאה ריקוד.

הרגע השיא זה יהיה ההופעות של הקבוצות.

שאלה שמעסיקה אותי היא העם הילדים מרגישים את החיבור יותר לשפה האנגלית תוך כדאי שימוש בתנועה ו chants.

# data[].attributes.headline
נטלי בר- אני מלמדת מחול במגזר היהודי מזה 25 שנה. לפני כחודש נכנסתי כמורה לבית הספר בדיר חנא - בית ספר יסודי איפה לא היו שעיורי מחול עד כה. למרות זמן קצר (שלושה שבועות- עם מפגשים פעמיים לשבוע), שליטתי  בשפה ערבית די מצומצמת (לומדת מתלמידים ומורים שפה מדוברת) החלטתי להכין מופע לחג הזיתים (חג משמעותי  במגזר הערבי) ולעלות שתי כיתות ה' יחד- 18 תלמידות. אני אוהבת אתגרים. פגשתי שאלות רבות בהכנת הפרוייקט: האם חשיפה מול כל ילדיי בית הספר (לראשונה!) זה לא נועז מידי ? (אני עובדת עם בנות מול מורה לחנ"ג שמלמד בנים), שילוב של שתי תלמידות עם צרכים מיוחדים במופע - חובה! (האם אני אצליח?) כדי להראות לתלמידות כמה חשיבות אני נותנת לפרוייקט זה דאגתי לתלבושות אחידות וגם לאביזרים - מגשים שהכינתי לבד. התהליך היה מרתק עם הרבה רגשות בכל שלב, לדוגמא לא התלמידות הסכימו לקבל צבע מסויים של תלבושת ולרקוד עם בת הזוג שלומדת בכיתה מקבילה. רקדניות הצעירות עמדו באתגר  לזכור סדר התנועות, מבנים של הריקוד, להיות בקצב, לזרום, לשתף פעולה, להראות רגועות למרות ההתרגשות, להיות בהרמוניה:). ערכים של קבלת האחר עבורי הכי משמעותים בחינוך לכן רגעי השיא  היו לראות כל הקבוצה המחוברת משתי כיתות רוקדת מול קהל רב של בית הספר ואותן תלמידות עם צרכים מיוחדים מחייכות על הבמה. רכזת חברתית שיתפה אותי שהן מופיעות לראשונה מול כולם.  לעתיד אחפש דרכים לגייס תלמידים נוספים ללמידה חוויתית- למשל הכנת אביזרים וציוד. אני מאמינה שהתנסות דרך הגוף, התנסות שכלית ורגשית - היא משמעותית בחיים! זוהי דרכי לחנך!

# data[].attributes.subject
נטלי בר- אני מלמדת מחול במגזר היהודי מזה 25 שנה. לפני כחודש נכנסתי כמורה לבית הספר בדיר חנא - בית ספר יסודי איפה לא היו שעיורי מחול עד כה. למרות זמן קצר (שלושה שבועות- עם מפגשים פעמיים לשבוע), שליטתי  בשפה ערבית די מצומצמת (לומדת מתלמידים ומורים שפה מדוברת) החלטתי להכין מופע לחג הזיתים (חג משמעותי  במגזר הערבי) ולעלות שתי כיתות ה' יחד- 18 תלמידות. אני אוהבת אתגרים. פגשתי שאלות רבות בהכנת הפרוייקט: האם חשיפה מול כל ילדיי בית הספר (לראשונה!) זה לא נועז מידי ? (אני עובדת עם בנות מול מורה לחנ"ג שמלמד בנים), שילוב של שתי תלמידות עם צרכים מיוחדים במופע - חובה! (האם אני אצליח?) כדי להראות לתלמידות כמה חשיבות אני נותנת לפרוייקט זה דאגתי לתלבושות אחידות וגם לאביזרים - מגשים שהכינתי לבד. התהליך היה מרתק עם הרבה רגשות בכל שלב, לדוגמא לא התלמידות הסכימו לקבל צבע מסויים של תלבושת ולרקוד עם בת הזוג שלומדת בכיתה מקבילה. רקדניות הצעירות עמדו באתגר  לזכור סדר התנועות, מבנים של הריקוד, להיות בקצב, לזרום, לשתף פעולה, להראות רגועות למרות ההתרגשות, להיות בהרמוניה:). ערכים של קבלת האחר עבורי הכי משמעותים בחינוך לכן רגעי השיא  היו לראות כל הקבוצה המחוברת משתי כיתות רוקדת מול קהל רב של בית הספר ואותן תלמידות עם צרכים מיוחדים מחייכות על הבמה. רכזת חברתית שיתפה אותי שהן מופיעות לראשונה מול כולם.  לעתיד אחפש דרכים לגייס תלמידים נוספים ללמידה חוויתית- למשל הכנת אביזרים וציוד. אני מאמינה שהתנסות דרך הגוף, התנסות שכלית ורגשית - היא משמעותית בחיים! זוהי דרכי לחנך!

# data[].attributes.headline
לי מדמוני גבע

# data[].attributes.subject
לי מדמוני גבע

# data[].attributes.body
לפני שנתיים בבית הספר עבדתי בשעות רוחב מול שיעור מפתח הלב. לשיעורי מפתח הלב יש נושא חודשי. המחנכת ואני החלטנו על פרוייקט שיתופי, שאחת לחודש אנו עושות שיעור מסכם של הנושא החודשי יחד בתנועה. במשך החודש היא עסקה איתם בנושא בכיתה ואני עסקתי איתם בנושא כחלק מעבודת חקר בשיעורי מחול ותנועה. זה היה מקסים ומפרה. רגעי השיא היו בכל חודש כשצילמנו את התלמידים והעלינו את התוצרים לאתר בית הספר.

# data[].attributes.body
במסגרת העבודה שלי אני מפיקה המון אירועים קטנים וגדולים. בחרתי לשתף את מסיבת הסיום האחרונה שעשיתי לכיתות ו'. זו השנה הרביעית שאני מלמדת בבית ספר יסודי ומאז שנכנסתי לתפקיד שיניתי את כל אופי הטקסים כך שהמחול לוקח חלק נכבד מהאירוע. בסיום ו' כל הסצינות מצולמות ומוקרנות במופע והריקודים עולים בלייב על הבמה. כולם רוקדים, כולל הבנים, כולל תלמידי החינוך המיוחד, ובתור מורה לבלט קלאסי זה אתגר מאוד גדול להצליח להעלות כך את כולם. בסיום ו' האחרון הובלתי את כל הפקת הטקס- כל הריקודים ובחירת השירים כמובן, אך גם את הרעיון המרכזי והעזרה בכתיבה, בימוי, הכנת המצגות ועיצוב התאורה.
התלמידים, שלרובם אין כל זיקה לתחום המחול או הבמה עוברים תהליך במהלך השנה ולקראת סיום אני זוכה לשיתוף פעולה מלא של כולם, ומדובר בהרבה תלמידים בעייתיים משמעתית. חוויה גדולה.

# data[].attributes.headline
שירלי חלו אוזמןהפרויקט הינו יצירת חדר טיפולים מתאים לבני נוער. החדר היה מחסן ספרים מאובק והיה צריך להפוך אותו לחדר נעים ומזמין.רגע השיא של התהליך היה לראות את התוצר הכמעט מוגמר לאחר שינוי של הרצפה וסילוק מדפים כבדים מהחדר.התהייה שהעסיקה אותי תוך כדי הפרויקט היא יצירת חדר המזמן לתוכו את כל האספקטים האומנותיים - תנועה, אומנות, משחק, פינת רגיעה, תוך שמירה על עיצוב רגוע ונינוח.

# data[].attributes.subject
שירלי חלו אוזמןהפרויקט הינו יצירת חדר טיפולים מתאים לבני נוער. החדר היה מחסן ספרים מאובק והיה צריך להפוך אותו לחדר נעים ומזמין.רגע השיא של התהליך היה לראות את התוצר הכמעט מוגמר לאחר שינוי של הרצפה וסילוק מדפים כבדים מהחדר.התהייה שהעסיקה אותי תוך כדי הפרויקט היא יצירת חדר המזמן לתוכו את כל האספקטים האומנותיים - תנועה, אומנות, משחק, פינת רגיעה, תוך שמירה על עיצוב רגוע ונינוח.

# data[].attributes.body
תמונה תצורץ מחר

# data[].attributes.headline
חוליאטה באומן

# data[].attributes.subject
חוליאטה באומן

# data[].attributes.body
מאז שאני עובדת בבית הספר, אני אחראית על ההפסקות הרוקדות. בדרך כלל זה שלוש פעמים בשבוע. בשנים הראשונות אני הייתי מביאה את הריקודים, אלו היו ריקודי שורות מוכרים וחלקם הייתי יוצרת בעצמי. הייתה היענות גבוהה וילדים בכל הגילאים היו רוקדים. אם הזמן הרגשתי צורך לגוון ולשנות (אני גם נכנסתי להריון והריקודים בהפסקות היו לי מאוד מעייפים כי גם בשיעורים ללמד מחול וגם לרקוד בהפסקות לא הייתה לי מנוחה). ולכן החלטתי להעביר את המושכות לקבוצת תלמידים שנפגשתי איתם בשיעור פרטני פעם בשבוע ולימדתי אותם ריקודים והם רקדו אותם בהפסקות. בהמשך ראיתי שהילדים מבקשים שירים מסויימים והתחילו ליצור תנועות בעצמם וכך נולד הרעיון שהם ייצרו/ ימציאו את הריקודים לבד ואני יעזור להם במידת הצורך.
היום קבוצת המרקידות זה תפקיד מאוד מבוקש בבית הספר. ולכן מדי פעם (פעם בשלושה חודשים) אני מחליפה את המרקידות כדי לאפשר לכמה שיותר בנות להתנסות. הפעילות עוזרת בפיתוח היצירתיות, אחריות, עמידה בפני קהל, אורח חיים בריא ועוד.
בזמן ההפסקות אני כמובן משגיחה ומדי פעם גם רוקדת בעצמי אבל זה לגמרי שלהן (וזה רגע השיא עבורי). לאחרונה הוספנו להן גם חולצות זוהרות ובולטות כדי שיהיה קל להבין ממי "מעתיקים" את הריקודים.
שאלה שעד היום אני שואלת את עצמי, באיזה שירים לבחור, כי אין ספק ששירים "אופנתיים" מביאים הרבה רוקדים לרחבה וזה מה שהבנות אוהבות לבחור, אבל אני גם מאוד רוצה לשלב את השירים הטובים והאיכותיים שהם קלאסיקות ולהעשיר את הידע המוסיקאלי של התלמידים.

# data[].attributes.attachment_link.title
מרקידות ביאליק בלי פנים vpul

# data[].attributes.headline
אורית קן דרור 

# data[].attributes.subject
אורית קן דרור 

# data[].attributes.body
שכחתי להוסיף תמונה
אז מוסיפה

# data[].attributes.body
סליחה על הקלישאה והקיטשיות, אבל הפרויקט הגדול שעכשיו בהתהוות היא המשפחה הפרטית שלי. יש הרבה רגעי שיא, זה שבתמונה הוא אחד מיני רבים. שאלה שמלווה אותי היא בנוגע למציאת האיזון בין המשפחה לבין ההוראה או בכלל, יעד מקצועי. אני נמצאת בצומת דרכים מבחינה מקצועית וטיב המשפחה עומד לנגד עיניי בהחלטה על שינוי.

# data[].attributes.body
בחרתי לשתף בתהליך מרגש שחוויתי  ביצירה של אחד הריקודים למופע סיום שכבה ו' בשנה שעברה. הנושא של המופע היה "פעם והיום- עבר מול הווה". ובו התלמידים עשו קפיצות היסטוריות לעבר והמחישו את ההבדלים הגדולים שנוצרו בין הדורות, בהתמקדות בנושאים כמו שפה-תקשורת,  אהבה (חיזור של פעם והיום) ומשחקים, כאשר לכל כיתה ריקוד לנושא אחר.
לריקוד הכיתתי בנושא המשחקים היתה לי מחשבה לשלב את משחקי הוידאו ובחרתי להיעזר בתלמידים וללמוד על העולם שלהם וכך לגבש את מבנה הריקוד הסופי. השיתוף הזה של התלמידים בתהליך יצר מפגשים חווייתיים ועורר שיתוף פעולה ותגובות נלהבות מצד התלמידים. בחרנו לשלב בו גם את החוויה של משחק ה"פורטנייט''- (משחק המחשב ממנו הגיעו התנועות שכל הילדים לא מפסיקים לבצע בכל רגע נתון). כמובן שעלו קשיים שמלווים כמעט כל תהליך יצירה עם ילדים כמו בעיות חברתיות ומגבלה של בחירה וסינון מגוון הרעיונות שעלו. בנוסף לזאת שהכיתה היתה די מאתגרת עם הרבה תלמידים המצריכים התייחסות מיוחדת. אך יחד עם זאת, העבודה על הריקוד כ"כ הלהיבה אותם שהיה מרגש לראות כיצד הם נרתמים כדי להצליח ביחד להעלות תוצר משותף, ייחודי ומפתיע שנתן להם תחושת גאווה גדולה ויצר הדים בקהל.

# data[].attributes.body
אצלנו בבית הספר, לכל שכבת גיל יש נושא שנתי (אחד או יותר), שנלמד בכיתה ובשיעורי האמנויות. בכיתה א' הנושא הוא "קו, צבע וצליל". בשיעורי מחול, אנחנו לומדים איך כל אחד מהנושאים הללו מתחברים לאמנות המחול, ומתנסים בתנועה מותאמת לנושא. לדוגמה: צליל מתקשר למחול בזכות המוסיקה שיכולה להכתיב לנו תנועה, וגם בזכות היכולת של הגוף להפיק צלילים (תיגוף). הלמידה מסתיימת ביום-שיא שהוא שיעורים פתוחים קצרים יחד עם אחד ההורים. השיעורים בני 20 דקות, וכל קבוצת למידה עוברת בין ארבע האמנויות כדי להתנסות.
בשיעור שלי, הילדים מציגים את החימום, אנחנו מזכירים מה למדנו בנושא "קו, צבע וצליל" ועובדים עם ההורים בתנועה הקשורה לנושא.
בתמונה: לפני שנה ההורים חברו לילדים ויצרו פסלים של אותיות השם של הילדים.

# data[].attributes.headline
אורית קן דרור 

# data[].attributes.subject
אורית קן דרור 

# data[].attributes.body
משתפת בפרויקט שלא קשור לתחום החינוך אבל ללא ספק היה אחד הפרויקטים שנתנו לי את הביטחון לקחת את המושכות לידיים שלי. הפרויקט קשור ללהקת בנים שאהבתי בצעירותי. הלהקה התפרקה ואחרי מספר שני שמעתי שהם עומדים לעשות קאמבק. זוהי להקה בריטית לכן כל ההתעסקות הייתה באינטרנט בכל מיני אתרי מעריצות- לפני עידן הפייסבוק. ישבתי במשך מספר ימים באינטנרט שאלתי, בדקתי חקרתי אפה ומתי. ואח"כ בדקתי איך אוכל טוס, התחלתי לחסוך כסף ביררתי את כל הפרטים מא' עד ת'. איפה אוכל לישון עם מי אסע . והוצאתי את הדבר לפועל נסעתי עם בת הדודה שלי וזה ללא ספק הייתה נקודת שיא בחיי. הכל הסתדר למופת והייתי גאה בעצמי על הארגון והסידור של כל החוויה הזו.

# data[].attributes.headline
ליאת כהנא פריד

# data[].attributes.subject
ליאת כהנא פריד

# data[].attributes.body
משתפת בפרוייקט שהייתי אחראית עליו - מסיבת קבלת הסידור לשכבת א' בזריחה, טיפוס על ההר הגבוה בגדרה.
בשנה שעברה ערכנו מסיבת סידור מיוחדת במינה של ביה"ס משלב דתיים חילוניים ומסורתיים 'קשת' בזריחה. התאספנו תלמידים הורים וצוות חינוכי בשעה 5:30 לפנות בוקר בתל קטרה שבגדרה. טיפסנו יחד על ההר לאור עששיות וקיימנו את מסיבת הסידור המיוחדת והמרגשת על התל.
רגע השיא מבחינתי היה הטיפוס על ההר, בחושך מוחלט ובקור של בוקר בחודש מאי. אני הובלתי את שורת ההולכים כמו סללתי לכולם את הדרך, כך שהלכתי ראשונה והרגשתי איך החלום שלי של כמה שנים מתממש ואני מצליחה להעלות להר את כולם, למרות החששות והקשיים שהיו בהכנת הפרוייקט.
השאלה שהעסיקה אותי מאוד היא האם אכן נצליח להוציא את הרעיון שלי אל הפועל או שהוא ישאר בגדר חלום. כיוון שהיו את החחשות הטבעיים והמוכרים שלנו אך היו גם כמה התנגדויות חזקות מצד קבוצה קטנה של הורים.

# data[].attributes.body
הפרוייקט האחרון היה הכנת שני ריקודים עם כיתות ב' בטכס קבלת ספר תורה. השנה, בשונה משנים קודמות בו עוסקים בסיפור התנכי, פיתחנו את הרעיון סביב שימור כדור הארץ, ובמסרים של נקיון הסביבה, זיהום אוויר, שמירת הטבע, החי ועוד. הזמן היה לחוץ כי אני מלמדת בעוד בי"ס השנה, היינו צריכים להיות מאוד יעילים בחזרות, הכנת תלבושות ואביזרים. רגע השיא היה כמובן במופע מול ההורים הנרגשים וגם מול תלמידי בית הספר. בדיון בכיתות שמחתי לשמוע שהמסרים היו ברורים ושהילדים נהנו ממופע צבעוני בו קטעי הקישור היו קצרים ועיקר העניין היה סביב ריקוד ושירה. השאלה שהעסיקה אותנו וחוזרת ועולה כל שנה, האם הלחץ לקראת מופע שווה את הטירחה והמהומה מאחר והשגרה מופרת לחלוטין. אני אישית נאלצת להתחיל את שגרת הלימודים עם הכיתות שלי רק מסוף אוקטובר. בינתיים יש זמן לחשוב על רעיונות חדשים.

# data[].attributes.body
הפרויקט אותו בחרתי לשתף הוא פרויקט פתיחות הבוקר בבית ספרי. בבית הספר נהוג לקיים פתיחת בוקר יומית בכיתות שבדרך כלל כוללת זמן רגיעה, דמיון מודרך, התחברות לעצמי וכו'.
אני מעבירה פעם בשבוע פתיחת בוקר בית ספרית שכוללת "חימום" לראש ולגוף לקראת יום הלימודים.
החצי הראשון כולל תרגילים של זיכרון, קואורדינציה וריכוז (לרוב בישיבה), והחצי השני הוא לימוד של ריקוד פשוט, כך שבכל שבוע נוסף עוד ריקוד לארסנל.
תחילה מאוד חששתי מזה, מאיך זה יהיה והאם כולם יתחברו, אבל אחרי שהתחלתי להעביר את פתיחות הבוקר ונוכחתי לראות איך זה מקפיץ את מצב הרוח של התלמידים ושל המורים(!), משפר את חדוות הלמידה וגורם לילדים לחכות לפתיחות הבוקר האלה, אני ממש שמחה שלקחתי על עצמי את הפרויקט הזה.

# data[].attributes.headline
רוני בן יעקב

# data[].attributes.subject
רוני בן יעקב

# data[].attributes.body
הפרויקט שאותו בחרתי לשתף הוא פרויקט שחוזר על עצמו כל שנה בביה"ס. למרות שאני כבר למודת ניסיון אני בכל זאת מתרגשת כל פעם מחדש. לכבוד יום המשפחה אני מעלה יחד עם כיתה ג' מחוננים מופע/הצגה מול כל בית הספר שיוצא גם להופיע ברחבי העיר. לאחר ההצלחה של שנה שעברה אני חוששת מהמופע הקרוב. בחרתי השנה לכתוב מערכונים קצרים בהשראת "חמודי", הקומיקס של דניאלה לונדון דקל, ולמלא את המופע בריקודים ובשירים. אני בעיקר שואלת את עצמי אם מה שכתבתי מספיק בשביל מופע? אם הילדים יהנו ויתחברו לתוכן? אם המופע יהיה מעניין ומבדר? אם אצליח לעמוד בציפיות. מבחינתי יש שני רגעי שיא. הראשון הוא כשאני מסיימת לתכנן את המופע ומציגה אותו לכיתה. והשני כשהמופע מוכן ואנחנו מופיעים בפעם הראשונה.

# data[].attributes.body
הפרויקט של המשפחה שלנו היה להביא כלב חדש הביתה. נפרדנו מהכלב הקודם שלנו, פנג'י, אחרי שגידלנו אותו 14 שנה והילדים שלנו אהבו אותו מאד. הפרידה היתה מאד קשה, אבל לאחר חצי שנה החלטנו שנביא יצור חדש למשפחה. החשיבה על איזה כלב להביא היתה לא פשוטה ועסקה בסוגיות רבות. האם לאמץ או לקנות? האם לקנות את סוג הכלב שאותו אנחנו מכירים (לברדור) ואוהבים? האם להביא כלב גדול או קטן? זכר או נקבה? והתלבטנו רבות. לבסוף החלטנו ללכת על הסוג המוכר בגלל שאנו משפחה עם ילדים ובחרנו בכלבת לברדור (גוונו במין הכלב). היתה התרגשות רבה בבית, לצד קשיים רבים שעלו. נקודת השיא היא הרגע ש"נאשי "הפכה לבת בית והילדים ואנחנו מלאי אהבה אליה. זו אהבה ללא תנאים וגבולות והיא מאד משמעותית במשפחה שלנו. עכשיו ההתמודדות שלנו היא לחבר בינה לבין החתולה....בהצלחה

# data[].attributes.attachment_link.title
נאשי והילדים.JPG

# data[].attributes.body
הפרויקט שאני רוצה לשתף הוא פרוייקט של אפיית עוגה ליום הולדת של הבת שלי. בתי החליטה שליום הולדת תשע היא הולכת להכין עוגה בעצמה כמעט ללא עזרה ממני לפי מתכון ולקשט לפי רצונה. הלכנו ביחד קנינו מצרכים. אמרתי לה כמויות, שמתי בתנור ועזרתי רק להוציא בזמן. השיא היה כשהעוגה יצאה יפה ומקושטת כפי שהיא רצתה והפרויטק שלה הצליח. הייתי ממש גאה בה והבנתי שהילדה שלי כבר גדולה.

# data[].attributes.body
הפרוייקט שארצה לשתף הוא פרוייקט סרטון מסכם אנטומיה שהתלמידות שלי מכינות בתור הערכה חלופית. למעשה הפרויקט התחיל השבוע כאשר הן היו צריכות להגיש תסריט, חלוקת תפקידים ולוח זמנים לפרוייקט... ומקווה שבאמת יצא לפועל.. השיא לדעתי יהיה בצילומים כאשר כל הקבוצה יחד מקיימת את הדבר עצמו . השאלה שהעסיקה אותי האם הן יעמדו בלוח הזמנים שהן קבעו..?! וכיצד יהיה שיתוף העבודה ביניהן וחלוקת התפקידים (במאי, עורך צלם שחקן וכו'..) כיוון שזוהי כיתה סופר יצירתית וזורמת אני מקווה שנעמוד במשימה יחד:)

# data[].attributes.body
הפרוייקט אותו בחרתי לשתף הוא מעבר דירה. לאחרונה עברנו מפתח תקווה לגור בכרכור, רגע השיא היה הרגע בו הגיע המוביל לבית החדש. תהיות רבות עלו תוך כדי התהוות המחשבות על מעבר. מחשבות על השינוי ממגורים בעיר גדולה בה גדלתי ועל המרחק איתו נצטרך להתמודד.

# data[].attributes.body
מצרפת סרטון ברכה שהכין איתי בני בן השמונה לראש השנה. זה פרויקט קצר טווח ממש, כשעה. איתי צילם תמונות ובעריכה של סטופמושן יצר את הסרט. אני עזרתי לו בצוות חשיבה וחיפשנו יחד טוויסט. את הביצוע הוא עשה כמעט לבד כשאני מחזיקה את הידיים מאחורי הגב כדי לא להתערב. תחושת הגאווה שלו הייתה השיא. הוא יצר משהו בעצמו אבל לא בבדידות. ואני תרגלתי פרק במתן עצמאות.