# data[].attributes.body
Javnost ima podijeljena mišljenja o odnosu između policije i ljudskih prava. Jedan dio policiju doživljava kao zaštitnike ljudskih prava, a drugi ih može doživjeti kao potencijalnu prijetnju tim pravima

# data[].attributes.headline
"Ljudska prava su samo prepreka u radu policije"

# data[].attributes.subject
"Ljudska prava su samo prepreka u radu policije"

# data[].attributes.body
• ljudska prava kriminalca mogu u određenoj mjeri biti ograničena, s obzirom na to da se pritvorom obično  ograničava pravo na osobnu slobodu i obitelj te privatnost kroz ograničavanje posjeta, uporabe telefona...
• tumačenje ljudskih prava isključivo kao prepreke u radu policije pokazuje nedostatak razumijevanja pozitivnih učinaka koje ljudska prava imaju na pravedno, mirno i inkluzivno društvo, kako za pojedince tako i za policiju

# data[].attributes.body
• policija je ključni element u održavanju društvenog mira - otkrivanjem i sprječavanjem kriminala pomaže u zaštiti i održavanju poštovanja ljudskih prava
• ljudska prava poboljšavaju učinkoviti rad policije određujući stroga načela zakonitosti, nužnosti i razmjernosti
• rad policije na temelju ljudskih prava pomaže u poboljšavanju uspješnog upravljanja pravosuđem - traženje dokaza

# data[].attributes.headline
LJUDSKA PRAVA TEMELJ SU POLICIJSKOG POSLA 

# data[].attributes.subject
LJUDSKA PRAVA TEMELJ SU POLICIJSKOG POSLA 

# data[].attributes.headline
POLICIJA ODRŽAVA UVJETE ZA PROVEDBU LJUDSKIH PRAVA :

# data[].attributes.subject
POLICIJA ODRŽAVA UVJETE ZA PROVEDBU LJUDSKIH PRAVA :

# data[].attributes.body
• održavanjem javnog reda i mira
• provedbom zakona
• sprječavanjem i otkrivanjem kaznenih djela
• pružanjem pomoći i usluga javnosti

# data[].attributes.body
Osim poštivanja ljudskih prava, policija ih mora i aktivno štititi, primjerice uhićivajem sumnjivca da bi zaštitila prava drugih ljudi.

# data[].attributes.headline
Pogledajte zanimljiv kratki animirani film! :)

# data[].attributes.subject
Pogledajte zanimljiv kratki animirani film! :)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
143

Na temelju članka 32. Zakona o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora ("Narodne novine" broj 28/96), Vlada Republike Hrvatske je, na sjednici održanoj 12. studenoga 2009. godine, donijela

ODLUKU

O OBJAVI OPĆE DEKLARACIJE O LJUDSKIM PRAVIMA

I.

Objavljuje se Opća deklaracija o ljudskim pravima, usvojena i proglašena na Općoj skupštini Ujedinjenih naroda, Rezolucijom 217 A (III), na dan 10. prosinca 1948. godine, u izvorniku na engleskom i francuskom jeziku.

II.

Tekst Opće deklaracije o ljudskim pravima, u izvorniku na engleskom jeziku i u prijevodu na hrvatski jezik glasi:

OPĆA DEKLARACIJA O LJUDSKIM PRAVIMA

Usvojena i proglašena od Opće skupštine
Rezolucijom 217 A (III)
10. prosinca 1948.

PREAMBULA

Budući da je priznanje urođenog dostojanstva te jednakih i neotuđivih prava svih članova ljudske obitelji temelj slobode, pravde i mira u svijetu,

budući da je nepoštivanje i zanemarivanje ljudskih prava rezultiralo barbarskim postupcima koji vrijeđaju savjest čovječanstva i da je izgradnja svijeta u kojemu će ljudska bića uživati slobodu govora i uvjerenja te biti slobodna od straha i neimaštine, proglašena najvećom težnjom svih ljudi,

budući da je bitno ljudska prava zaštititi vladavinom prava, kako čovjek ne bi morao pribjeći, kao krajnjem sredstvu, pobuni protiv tiranije i ugnjetavanja,

budući da je bitno promicati razvoj prijateljskih odnosa među narodima,

budući da su narodi Ujedinjenih naroda u Povelji ponovno potvrdili svoju vjeru u temeljna ljudska prava, u dostojanstvo i vrijednost ljudske osobe i jednaka prava muškaraca i žena te odlučili promicati društveni napredak i bolje uvjete života u većoj slobodi,

budući da su se države članice obvezale da u suradnji s Ujedinjenim narodima osiguraju promicanje općeg poštovanja i primjene ljudskih prava i temeljnih sloboda,

budući da je opće razumijevanje tih prava i sloboda od najvećeg značaja za puno ostvarenje te obveze,

Opća skupština

proglašava ovu Opću deklaraciju o ljudskim pravima kao zajedničko mjerilo postignuća svih naroda i nacija, kako bi svaki pojedinac i svako tijelo u društvu, imajući ovu Deklaraciju stalno na umu, težili poučavanjem i obrazovanjem promicati poštovanje ovih ljudskih prava i sloboda te kako bi se postupnim domaćim i međunarodnim mjerama osiguralo njihovo opće i djelotvorno priznanje i primjena među narodima država članica i među narodima na područjima pod njihovom jurisdikcijom.

Članak 1.

Sva ljudska bića rađaju se slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima. Ona su obdarena razumom i sviješću te trebaju jedna prema drugima postupati u duhu bratstva.

Članak 2.

Svakome pripadaju sva prava i slobode utvrđene u ovoj Deklaraciji bez razlike bilo koje vrste, kao što je rasa, boja kože, spol, jezik, vjeroispovijed, političko ili drugo mišljenje, nacionalno ili društveno podrijetlo, imovina, rođenje ili drugi status.

Nadalje, ne smije se praviti nikakva razlika na osnovu političkog, pravnog ili međunarodnog statusa zemlje ili područja kojemu neka osoba pripada, bilo da je to područje neovisno, pod starateljstvom, nesamoupravno, ili mu je na neki drugi način ograničen suverenitet.

Članak 3.

Svatko ima pravo na život, slobodu i osobnu sigurnost.

Članak 4.

Nitko se ne smije držati u ropstvu ili ropstvu sličnom odnosu; ropstvo i trgovina robljem zabranjuju se u svim njihovim oblicima.

Članak 5.

Nitko se ne smije podvrgnuti mučenju ili okrutnom, nečovječnom ili ponižavajućem postupku ili kazni.

Članak 6.

Svatko ima pravo da ga se svugdje pred zakonom priznaje kao osobu.

Članak 7.

Svi su pred zakonom jednaki i svi imaju pravo na jednaku pravnu zaštitu, bez ikakve diskriminacije. Svi imaju pravo na jednaku zaštitu od bilo kakve diskriminacije kojom se krši ova Deklaracija, kao i od svakog poticanja na takvu diskriminaciju.

Članak 8.

Svatko ima pravo na djelotvorno pravno sredstvo pred nadležnim domaćim sudovima zbog djela kojima su povrijeđena njegova temeljna prava zajamčena ustavom ili zakonom.

Članak 9.

Nitko ne smije biti podvrgnut samovoljnom uhićenju, zatvaranju ili izgonu.

Članak 10.

Svatko je jednako ovlašten na pravično i javno saslušanje od strane neovisnog i nepristranog suda pri utvrđivanja njegovih prava i obveza i bilo koje kaznene optužbe protiv njega.

Članak 11.

1. Svatko optužen za kazneno djelo ima pravo da ga se smatra nevinim sve dok mu se ne dokaže krivnja u skladu sa zakonom u javnom postupku u kojem su mu pružena sva jamstva potrebna za obranu.

2. Nitko ne može biti proglašen krivim za bilo koje kazneno djelo počinjeno bilo kojim činom ili propustom koje, u času počinjenja, po unutrašnjem ili međunarodnom pravu nije bio predviđeno kao kazneno djelo. Isto tako se ne može odrediti teža kazna od one koja je bila primjenjiva u času kad je kazneno djelo počinjeno.

Članak 12.

Nitko ne smije biti podvrgnut samovoljnom miješanju u njegov privatni život, obitelj, dom ili dopisivanje, niti napadima na njegovu čast i ugled. Svatko ima pravo na zakonsku zaštitu protiv takvog miješanja ili napada.

Članak 13.

1. Svatko ima pravo na slobodu kretanja i boravka unutar granica svake države.

2. Svatko ima pravo napustiti svoju i bilo koju drugu zemlju i vratiti se u svoju zemlju.

Članak 14.

1. Svatko pred progonom ima pravo tražiti i dobiti utočište u drugim zemljama.

2. Na to se pravo ne može pozivati u slučaju progona koji su izravna posljedica nepolitičkih zločina ili djela protivnih ciljevima i načelima Ujedinjenih naroda.

Članak 15.

1. Svatko ima pravo na državljanstvo.

2. Nitko ne smije biti samovoljno lišen svoga državljanstva niti mu se smije uskratiti pravo na promjenu državljanstva.

Članak 16.

1. Punoljetni muškarci i žene imaju pravo stupiti u brak i osnovati obitelj bez ikakvih ograničenja glede rase, državljanstva ili vjeroispovijedi. Oni su ovlašteni na ista prava prilikom sklapanja braka, u braku i tijekom razvoda.

2. Brak se može sklopiti samo uz slobodan i potpun pristanak osoba koje namjeravaju stupiti u brak.

3. Obitelj je prirodna i temeljna društvena jedinica te je ovlaštena na zaštitu društva i države.

Članak 17.

1. Svatko ima pravo vlasništva samostalno ili u zajednici s drugima.

2. Nitko ne smije biti samovoljno lišen svojeg vlasništva.

Članak 18.

Svatko ima pravo na slobodu mišljenja, savjesti i vjeroispovijedi; to pravo uključuje slobodu promjene vjeroispovijedi ili uvjerenja i slobodu da pojedinačno ili u zajednici s drugima, javno ili privatno, iskazuje svoju vjeroispovijed ili uvjerenje poučavanjem, bogoslužjem, praktičnim vršenjem i obredima.

Članak 19.

Svatko ima pravo na slobodu mišljenja i izražavanja; to pravo uključuje slobodu zadržavanja mišljenja bez uplitanja i slobodu traženja, primanja i širenja informacija i ideja putem bilo kojeg medija i bez obzira na granice.

Članak 20.

1. Svatko ima pravo na slobodu mirnog okupljanja i udruživanja.

2. Nitko se ne smije prisiljavati na pripadanje nekoj udruzi.

Članak 21.

1. Svatko ima pravo sudjelovati u upravljanju svojom zemljom neposredno ili preko slobodno izabranih predstavnika.

2. Svatko ima pravo na jednak pristup javnim službama u svojoj zemlji.

3. Volja naroda je temelj državne vlasti; ta se volja mora izražavati na redovnim i poštenim izborima, koji se provode uz opće i jednako pravo glasa, tajnim glasovanjem ili nekim drugim jednako slobodnim glasačkim postupkom.

Članak 22.

Svatko kao član društva ima pravo na socijalnu sigurnost i ovlašten je na ostvarenje ekonomskih, socijalnih i kulturnih prava neophodnih za njegovo dostojanstvo i slobodan razvoj njegove osobnosti putem državnih napora i međunarodne suradnje te u skladu s organizacijom i mogućnostima svake pojedine države.

Članak 23.

1. Svatko ima pravo na rad, slobodan izbor zaposlenja, pravedne i primjerene uvjete rada i na zaštitu od nezaposlenosti.

2. Svatko bez ikakve diskriminacije ima pravo na jednaku naknadu za jednak rad.

3. Svatko tko radi ima pravo na pravednu i primjerenu naknadu koja njemu i njegovoj obitelji osigurava život dostojan čovjeka i koja se prema potrebi dopunjuje drugim sredstvima socijalne zaštite.

4. Svatko ima pravo osnivati i pristupati sindikatima kako bi zaštitio svoje interese.

Članak 24.

Svatko ima pravo na odmor i slobodno vrijeme, uključujući razumno ograničenje radnih sati i periodični plaćeni dopust.

Članak 25.

1. Svatko ima pravo na životni standard koji odgovara zdravlju i dobrobiti njega samoga i njegove obitelji, uključujući prehranu, odjeću, stanovanje, liječničku njegu i potrebne socijalne usluge, kao i pravo na sigurnost u slučaju nezaposlenosti, bolesti, nesposobnosti, udovištva, starosti ili nekog drugog nedostatka sredstava za život u uvjetima koji su izvan njegove kontrole.

2. Materinstvu i djetinjstvu pripada posebna skrb i pomoć. Sva djeca, bila ona rođena u ili izvan braka trebaju uživati istu socijalnu zaštitu.

Članak 26.

1. Svatko ima pravo na obrazovanje. Obrazovanje mora biti besplatno, barem na osnovnom i temeljnim stupnjevima. Osnovno obrazovanje mora biti obvezno. Tehničko i stručno obrazovanje mora biti opće dostupno, a visoko obrazovanje mora biti jednako dostupno svima na osnovi uspjeha.

2. Obrazovanje treba biti usmjereno punom razvoju ljudske osobnosti i jačanju poštovanja ljudskih prava i temeljnih sloboda. Ono mora promicati razumijevanje, toleranciju i prijateljstvo među svim narodima, rasnim ili vjerskim grupama te podupirati djelovanje Ujedinjenih naroda na održavanju mira.

3. Roditelji imaju pravo prvenstva u izboru vrste obrazovanja za svoju djecu.

Članak 27.

1. Svatko ima pravo slobodno sudjelovati u kulturnom životu zajednice, uživati u umjetnosti i sudjelovati u znanstvenom razvoju i njegovim koristima.

2. Svatko ima pravo na zaštitu moralnih i materijalnih interesa koja proizlaze iz bilo kojeg znanstvenog, književnog ili umjetničkog djela kojemu je autor.

Članak 28.

Svatko ima pravo na društveni i međunarodni poredak u kojemu se prava i slobode utvrđene ovom Deklaracijom mogu potpuno ostvariti.

Članak 29.

1. Svatko ima obveze prema zajednici u kojoj je moguć slobodan i cjelovit razvoj njegove osobnosti.

2. U korištenju svojih prava i sloboda svatko može biti podvrgnut samo onim ograničenjima koja su utvrđena zakonom, isključivo radi osiguranja potrebnog priznanja i poštovanja prava i sloboda drugih te radi ispunjenja pravednih zahtjeva morala, javnog reda i općeg blagostanja u demokratskom društvu.

3. Ta se prava i slobode ni u kojem slučaju ne smiju koristiti protivno ciljevima i načelima Ujedinjenih naroda.

Članak 30.

Ništa se u ovoj Deklaraciji ne može tumačiti tako da podrazumijeva pravo bilo koje države, grupe ili osobe da poduzmu bilo koju aktivnost ili izvrše bilo koji čin usmjeren na uništenje ovdje utvrđenog bilo kojeg prava i sloboda.

UNIVERSAL DECLARATION OF HUMAN RIGHTS

Adopted and proclaimed by General Assembly resolution 217 A (III) of 10 December 1948

PREAMBLE

Whereas recognition of the inherent dignity and of the equal and inalienable rights of all members of the human family is the foundation of freedom, justice and peace in the world,

Whereas disregard and contempt for human rights have resulted in barbarous acts which have outraged the conscience of mankind, and the advent of a world in which human beings shall enjoy freedom of speech and belief and freedom from fear and want has been proclaimed as the highest aspiration of the common people,

Whereas it is essential, if man is not to be compelled to have recourse, as a last resort, to rebellion against tyranny and oppression, that human rights should be protected by the rule of law,

Whereas it is essential to promote the development of friendly relations between nations,

Whereas the peoples of the United Nations have in the Charter reaffirmed their faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person and in the equal rights of men and women and have determined to promote social progress and better standards of life in larger freedom,

Whereas Member States have pledged themselves to achieve, in co-operation with the United Nations, the promotion of universal respect for and observance of human rights and fundamental freedoms,

Whereas a common understanding of these rights and freedoms is of the greatest importance for the full realization of this pledge,

Now, therefore,

The General Assembly,

Proclaims this Universal declaration of Human Rights as a common standard of achievement for all peoples and all nations, to the end that every individual and every organ of society, keeping this Declaration constantly in mind, shall strive by teaching and education to promote respect for these rights and freedoms and by progressive measures, national and international, to secure their universal and effective recognition and observance, both among the peoples of Member States themselves and among the peoples of territories under their jurisdiction.

Article 1

All human beings are born free and equal in dignity and rights. They are endowed with reason and conscience and should act towards one another in a spirit of brotherhood.

Article 2

Everyone is entitled to all the rights and freedoms set forth in this Declaration, without distinction of any kind, such as race, colour, sex, language, religion, political or other opinion, national or social origin, property, birth or other status.

Furthermore, no distinction shall be made on the basis of the political, jurisdictional or international status of the country or territory to which a person belongs, whether it be independent, trust, non-self-governing or under any other limitation of sovereignty.

Article 3

Everyone has the right to life, liberty and security of person.

Article 4

No one shall be held in slavery or servitude; slavery and the slave trade shall be prohibited in all their forms.

Article 5

No one shall be subjected to torture or to cruel, inhuman or degrading treatment or punishment.

Article 6

Everyone has the right to recognition everywhere as a person before the law.

Article 7

All are equal before the law and are entitled without any discrimination to equal protection of the law. All are entitled to equal protection against any discrimination in violation of this Declaration and against any incitement to such discrimination.

Article 8

Everyone has the right to an effective remedy by the competent national tribunals for acts violating the fundamental rights granted him by the constitution or by law.

Article 9

No one shall be subjected to arbitrary arrest, detention or exile.

Article 10

Everyone is entitled in full equality to a fair and public hearing by an independent and impartial tribunal, in the determination of his rights and obligations and of any criminal charge against him.

Article 11

1. Everyone charged with a penal offence has the right to be presumed innocent until proved guilty according to law in a public trial at which he has had all the guarantees necessary for his defence.

2. No one shall be held guilty of any penal offence on account of any act or omission which did not constitute a penal offence, under national or international law, at the time when it was committed. Nor shall a heavier penalty be imposed than the one that was applicable at the time the penal offence was committed.

Article 12

No one shall be subjected to arbitrary interference with his privacy, family, home or correspondence, nor to attacks upon his honour and reputation. Everyone has the right to the protection of the law against such interference or attacks.

Article 13

1. Everyone has the right to freedom of movement and residence within the borders of each state.

2. Everyone has the right to leave any country, including his own, and to return to his country.

Article 14

1. Everyone has the right to seek and to enjoy in other countries asylum from persecution.

2. This right may not be invoked in the case of prosecutions genuinely arising from non-political crimes or from acts contrary to the purposes and principles of the United Nations.

Article 15

1. Everyone has the right to a nationality.

2. No one shall be arbitrarily deprived of his nationality nor denied the right to change his nationality.

Article 16

1. Men and women of full age, without any limitation due to race, nationality or religion, have the right to marry and to found a family. They are entitled to equal rights as to marriage, during marriage and at its dissolution.

2. Marriage shall be entered into only with the free and full consent of the intending spouses.

3. The family is the natural and fundamental group unit of society and is entitled to protection by society and the State.

Article 17

1. Everyone has the right to own property alone as well as in association with others.

2. No one shall be arbitrarily deprived of his property.

Article 18

Everyone has the right to freedom of thought, conscience and religion; this right includes freedom to change his religion or belief, and freedom, either alone or in community with others and in public or private, to manifest his religion or belief in teaching, practice, worship and observance.

Article 19

Everyone has the right to freedom of opinion and expression; this right includes freedom to hold opinions without interference and to seek, receive and impart information and ideas through any media and regardless of frontiers.

Article 20

1. Everyone has the right to freedom of peaceful assembly and association.

2. No one may be compelled to belong to an association.

Article 21

1. Everyone has the right to take part in the government of his country, directly or through freely chosen representatives.

2. Everyone has the right of equal access to public service in his country.

3. The will of the people shall be the basis of the authority of government; this will shall be expressed in periodic and genuine elections which shall be by universal and equal suffrage and shall be held by secret vote or by equivalent free voting procedures.

Article 22

Everyone, as a member of society, has the right to social security and is entitled to realization, through national effort and international co-operation and in accordance with the organization and resources of each State, of the economic, social and cultural rights indispensable for his dignity and the free development of his personality.

Article 23

1. Everyone has the right to work, to free choice of employment, to just and favourable conditions of work and to protection against unemployment.

2. Everyone, without any discrimination, has the right to equal pay for equal work.

3. Everyone who works has the right to just and favourable remuneration ensuring for himself and his family an existence worthy of human dignity, and supplemented, if necessary, by other means of social protection.

4. Everyone has the right to form and to join trade unions for the protection of his interests.

Article 24

Everyone has the right to rest and leisure, including reasonable limitation of working hours and periodic holidays with pay.

Article 25

1. Everyone has the right to a standard of living adequate for the health and well-being of himself and of his family, including food, clothing, housing and medical care and necessary social services, and the right to security in the event of unemployment, sickness, disability, widowhood, old age or other lack of livelihood in circumstances beyond his control.

2. Motherhood and childhood are entitled to special care and assistance. All children, whether born in or out of wedlock, shall enjoy the same social protection.

Article 26

1. Everyone has the right to education. Education shall be free, at least in the elementary and fundamental stages. Elementary education shall be compulsory. Technical and professional education shall be made generally available and higher education shall be equally accessible to all on the basis of merit.

2. Education shall be directed to the full development of the human personality and to the strengthening of respect for human rights and fundamental freedoms. It shall promote understanding, tolerance and friendship among all nations, racial or religious groups, and shall further the activities of the United Nations for the maintenance of peace.

3. Parents have a prior right to choose the kind of education that shall be given to their children.

Article 27

1. Everyone has the right freely to participate in the cultural life of the community, to enjoy the arts and to share in scientific advancement and its benefits.

2. Everyone has the right to the protection of the moral and material interests resulting from any scientific, literary or artistic production of which he is the author.

Article 28

Everyone is entitled to a social and international order in which the rights and freedoms set forth in this Declaration can be fully realized.

Article 29

1. Everyone has duties to the community in which alone the free and full development of his personality is possible.

2. In the exercise of his rights and freedoms, everyone shall be subject only to such limitations as are determined by law solely for the purpose of securing due recognition and respect for the rights and freedoms of others and of meeting the just requirements of morality, public order and the general welfare in a democratic society.

3. These rights and freedoms may in no case be exercised contrary to the purposes and principles of the United Nations.

Article 30

Nothing in this Declaration may be interpreted as implying for any State, group or person any right to engage in any activity or to perform any act aimed at the destruction of any of the rights and freedoms set forth herein.

III.

Ova Odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Klasa: 004-01/09-04/03
Urbroj: 5030104-09-1
Zagreb, 12. studenoga 2009.

Predsjednica
Jadranka Kosor, dipl. iur., v. r.

# data[].attributes.attachment_link.title
Odluka o objavi Opće deklaracije o ljudskim pravima

# data[].attributes.attachment_link.description
143 Na temelju članka 32. Zakona o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora ("Narodne novine" broj 28/96), Vlada Republike Hrvatske je, na sjednici održanoj 12. studenoga 2009. godine, donijela ODLUKU O OBJAVI OPĆE DEKLARACIJE O LJUDSKIM PRAVIMA I. Objavljuje se Opća deklaracija o ljudskim pravima, usvojena i proglašena na Općoj skupštini Ujedinjenih naroda, Rezolucijom 217 A (III), na dan 10.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Od studenog 2015. godine, Kuća ljudskih prava Zagreb u suradnji s partnerskim organizacijama: GONG-om, Centrom za mirovne studije te organizacijom B.a.B.e. - Budi aktivna. Budi emancipiran, provodi projekt „Edukacija za građane - Građani za društveni razvoj i solidarnost", koji je... ***

# data[].attributes.attachment_link.description
Od studenog 2015. godine, Kuća ljudskih prava Zagreb u suradnji s partnerskim organizacijama: GONG-om, Centrom za mirovne studije te organizacijom B.a.B.e. - Budi aktivna. Budi emancipiran, provodi projekt „Edukacija za građane - Građani za društveni razvoj i solidarnost", koji je... ***

# data[].attributes.headline
Nažalost, postoje primjeri kršenja ljudskih prava u današnje vrijeme

# data[].attributes.subject
Nažalost, postoje primjeri kršenja ljudskih prava u današnje vrijeme

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Inicijativa Radno i ravnopravno tijekom studenog 2017. godine provela je kampanju # znatelištosunamrekli? kojoj je cilj bio osvijestiti javnost o kršenju prava žena, prisutnosti seksizma, nezakonitom postupanju od strane poslodavaca i rodnoj diskriminaciji s kojom se žene svakodnevno susreću na tržištu rada te potaknuti građane i građanke da reagiraju na ovaj problem. Više informacija
Govor mržnje i pozivanje na zločine iz mržnje
Dostupnošću interneta i razvojem digitalnih medija, povećava se prisutnost govora mržnje i pozivanje na zločine iz mržnje u medijima i na društvenim mrežama.

Jedan od primjera je slučaj komentara "Gamad pederska sve potamanit kao žohare ih treba" koji je napisan ispod članka "Hoće li gay brakovi uskoro biti legalni u čitavoj Europi" na portalu Index.hr. Slučaj je procesuiran i na temelju članka 325. Kaznenog zakona okrivljeniku je izrečena kazna zatvora u trajanju od mjesec dana i godinu dana uvjetne kazne. Više informacija

Udruga PaRiter je i sama imala slučaj govora mržnje i pozivanje na zločine iz mržnje u komentarima na Facebook stranici Udruge. Zaposlenice Udruge su kazneno prijavile osobu koja je ostavila niz uvredljivih i prijetećih komentara, između ostaloga, i kako bi ubio i izgladnjivao članice Udruge te kako mu ne bi bilo žao ići u zatvor nakon dolaska na jedno od javnih događanja u organizaciji Udruge s AK47 (kalašnjikovom), a sve radi toga što je naš rad orijentiran na promociju i zaštitu ljudskih i ženskih prava. Osim policiji i općinskom državnom odvjetništvu, slučaj je prijavljen i Pravobraniteljici za ravnopravnost spolova koja je i sama podigla kaznenu prijavu za prijetnju nanošenjem zla oružjem i javno poticanje na nasilje i mržnju zbog spola, spolne orijentacije i rodnog identiteta. Više informacija
Osobe s invaliditetom, arhitektonske barijere i otežan pristup zdravstvenoj zaštiti
Osobe s invaliditetom vrlo često nemaju samostalan i prilagođen pristup socijalnoj zaštiti, javnom i kulturnom životu, pa je tako primjerice radi arhitektonskih barijera osobama u invalidskim kolicima i koje se teže kreću uskraćen samostalan pristup primjerice bankomatima, bankama, kazalištima, Zavodu za zapošljavanje i sl. To je protivno Konvenciji o pravima osoba s invaliditetom, dokumentu proizašlom iz načela Opće deklaracije o ljudskim pravima, ali i drugih međunarodnih dokumenata, a koja jasno naznačuje kako osobe s invaliditetom ne smiju ni u kojem pogledu biti diskriminirane ili im njihova jednakopravnost u odnosu na druge pripadnike/ce neke zajednice ima biti narušena. No nažalost, vrlo često to nije tako i sam pristup nekim važnim institucijama, poput bolnica, sudova, odgojno-obrazovnih institucija itd. nisu prilagođene za pristup osobama s invaliditetom te se iste, unatoč nacionalnim i međunarodnim uredbama, svakodnevno susreću s diskriminacijom i segregacijom. Više informacija
Segregacija romske djece
Romska nacionalna manjina susreće se s različitim oblicima diskriminacije u društvu od zaposlenja sve do sudjelovanja u političkom životu. Jedan primjer je segregacija romske djece u hrvatskim školama. Ovaj slučaj završio je na Europskom sudu za ljudska prava, a Veliko vijeće je donijelo presudu kojom se spomenuta segregacija romske djece u posebne razrede ocijenila kao protuzakonita diskriminacija i povreda Europske konvencije o ljudskim pravima. Slučaj Oršuš obuhvaćao je četrnaestero učenika osnovnih škola u tri hrvatska sela, koja su svrstana u posebno razredno odjeljenje zbog navodnih jezičnih barijera. Podnositelji tužbe izjasnili su se da je ovakav postupak očita diskriminacija na temelju etničke pripadnosti. Više informacija
Zločin iz mržnje
Zločin iz mržnje je kazneno djelo počinjeno prema pojedincu/ki zbog njegove/njezine rasne pripadnosti, boje kože, vjeroispovijesti, nacionalnog ili etničkog podrijetla, jezika, invaliditeta, spolnog opredjeljenja ili rodnog identiteta (Kazneni zakon, čl. 87 st. 21). On se uzima kao otegotna okolnost u sljedećim kaznenim djelima kod kojih je uveden kao posebni kvalificirani oblik: tjelesna ozljeda (KZ, čl. 117), teška tjelesna ozljeda, (KZ, čl. 118), osobito teška tjelesna ozljeda (KZ, čl. 119), prisila (KZ, čl. 138), prijetnja (KZ, čl. 139), teška kaznena djela protiv spolne slobode (KZ, čl. 154), izazivanje nereda (KZ, čl. 324), javno poticanje na nasilje i mržnju (KZ, čl. 325), teško ubojstvo (KZ, čl. 111), sakaćenje ženskih spolnih organa (KZ, čl. 116).

Primjera zločina iz mržnje je nažalost mnogo, no da izdvojimo samo par: 2017. godine nepoznati su počinitelji u kasnim noćnim satima bacili suzavac u klub SuperSuper za vrijeme održavanja zabave LGBT zajednice. U panici od dima i u nastojanju da što prije dođu do svježeg zraka, 300 pojedinaca/ki je nahrlilo na vrata pri čemu je jedan dio ljudi ostalo ozlijeđeno. Više informacija

Za javno poticanje na nasilje i mržnju prema LGBT zajednici podignuta je kaznena prijava protiv organizatora karnevala u Kaštelama radi spaljivanja pusta, a koji je simbolizirao slikovnicu o duginim obiteljima čime se javno pred djecom pozivalo na mržnju prema osobama temeljem njihove spolne orijentacije. Više informacija

Za pravoslavni Božić ove godine, Ivan Đakić, sin HDZ-ovog saborskog zastupnika, je javno poticao na nasilje i mržnju prema srpskoj zajednici objavivši na svojem Facebook profilu fotografiju osobe s ustaškim znakovljem koja u ruci drži odrubljenu glavu osobe s četničkim oznakama uz poruku "Svim prijateljima Srbićima sretan Božić". Protiv njega je podignuta optužnica. Više informacija
Rodno uvjetovano nasilje
Ostvarivanje ravnopravnosti žena i muškaraca ključni su element u sprečavanju nasilja nad ženama, prepoznajući nasilje nad ženama kao manifestaciju povijesno nejednakih odnosa moći između žena i muškaraca koji su doveli do dominacije nad ženama i diskriminacije žena od strane muškaraca te do sprečavanja punog napretka žena. Treba prepoznati i strukturalnu narav nasilja nad ženama kao rodno utemeljenog nasilja te da je nasilje nad ženama jedan od ključnih socijalnih mehanizama kojim se žene prisilno stavlja u podređen položaj u odnosu na muškarce.

Nakon više godina ukazivanja na široku rasprostranjenost opstetričkog nasilja u bolnicama od strane bolničkog osoblja prema ženama prije, tijekom i nakon porode te tijekom izvođenja rutinskih zahvata bez anestezije, u 2018. godini je ovaj problem eksplodirao u medijima nakon istupa saborske zastupnice Ivane Ninčević Lesandrić kada je progovorila o svom osobnom iskustvu. Udruga RODA pokrenula je akciju #PrekinimoŠutnju na nacionalnoj razini, a udruge diljem Hrvatske koje se bave promicanjem dobrobiti i unaprjeđenjem prava žena, odazvale su se i u svojim sredinama čitale svjedočanstva žena u javnom prostoru kako bi osvijestile javnost o ovom ozbiljnom kršenju prava na zdravstvenu brigu, pravo na dostojanstvo i pravo na život slobodan od nasilja. Više informacija

Pravo na život u slobodi od nasilja ženama nije zagarantiran ni u privatnim okruženjima svojih domova i obitelji. Dapače, upravo najveći postotak nasilja nad ženama čine njihovi sadašnji ili bivši partneri. Naš sustav nema osigurane adekvatne i funkcionalne mehanizme zaštite žena i djece žrtve nasilja, naprotiv, često je i sam sustav provoditelj ili sukrivac za proživljeno nasilje. Ovakvih primjera je zaista mnogo, ali jedan od recentnijih je slučaj žene koja je pokušala sve kako bi zaštitila sebe i djecu od nasilnog supruga alkoholičara, da bi na kraju završila pod teškim operacijama nakon što ju je napao i izmasakrirao lice sjekirom, zahvaljujući upravo sustavu koji nije adekvatno reagirao. Više informacija

Žene žrtve nasilja često su diskriminirane, stigmatizirane i dodatno viktimizirane za vrijeme samih pravosudnih postupaka. Nerazumijevanje i ne-educiranost za slučajeve rodno uvjetovanog nasilja od strane pravosuđa je čestoo prva prepreka ženama da nasilje uopće prijave, a nerijetko i razlog za odustajanje. Ako se i odluče na taj postupak, veliki broj žena se mora suočiti sa sramotnim presudama za njihove zlostavljače koje su minimalne ili nikakve, a one same ostaju nezaštićene i u opasnosti od novih napada, a potencijalno i od gubitka života. Više informacija
Uskraćivanje zdravstvene skrbi
Institut priziva savjesti nije posebno obrađen u većini zakonodavstava u svijetu, niti je ugrađen u ustave i zakone, već je zaštićen kao jedna od temeljnih sloboda u okviru slobode mišljenja, savjesti i vjeroispovijedi. Međutim, priziv savjesti u odnosu na zdravstvene usluge nije prepoznat u obvezujućim međunarodnim dokumentima niti podržan uspostavljenim standardima ljudskih prava. Poštivanje autonomije pacijentice/a je jedno od glavnih načela u prakticiranju medicine, stoga priziv savjesti treba biti ograničen ako: ne poštuje autonomiju pacijentice/a i nameće religijske, moralne ili druge stavove, utječe negativno na zdravlje i dobrobit pacijentice/a, zasnovan je na pogrešnim znanstvenim interpretacijama ili predrasudama te ako uzrokuje diskriminaciju i nejednakost.

U ovom trenutku, 54 posto ginekologa i ginekologinja odbija raditi svoj posao i odbija ženama pružiti zdravstvenu skrb na koju imaju pravo. Stoga slobodno možemo reći kako je pobačaj u Hrvatskoj, iako legalan - nedostupan. Više informacija

Zbog neregulacije "prava" na uskraćivanje zdravstvene skrbi, ono postaje sve prisutnijom ugrozom po zdravlje i život pacijenata/ica u našem zdravstvenom sustavu jer se ne veže samo uz pobačaj već uz cijeli niz medicinskih zahvata koji ni na koji način ne bi smjeli biti svedeni na svjetonazorsko pitanje. Kao takvi trebaju ostati upravo i isključivo medicinski zahvati koje specijalizirani medicinski stručnjaci/kinje imaju dužnost izvoditi, a samu uslugu unaprjeđivati prema suvremenim znanstvenim spoznajama. Više informacija

# data[].attributes.attachment_link.description
Diskriminacija žena na tržištu rada Inicijativa Radno i ravnopravno tijekom studenog 2017. godine provela je kampanju #znatelištosunamrekli? kojoj je cilj bio osvijestiti javnost o kršenju prava žena, prisutnosti seksizma, nezakonitom postupanju od strane poslodavaca i rodnoj diskriminaciji s kojom se žene svakodnevno susreću na tržištu rada te potaknuti građane i građanke da reagiraju na ovaj ...

# data[].attributes.headline
PRAVA KOJA DANAS IMAMO IZBORENA SU KROZ POVIJEST!

# data[].attributes.subject
PRAVA KOJA DANAS IMAMO IZBORENA SU KROZ POVIJEST!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ideje dostojanstva, slobode, jednakosti i pravde javljaju se još u grčkoj filozofiji, a prisutne su i u većini svjetskih kultura i religija. Prava, kako ih danas shvaćamo, postupno su prenesena s područja filozofije i religije na područje prava i politike te su rezultat dugotrajnog procesa raspravljanja na osnovi znanstvenih teorija te prvenstveno političkih, ali i društvenih ili individualnih inicijativa. Važnu ulogu u razvoju ljudskih prava imali su brojni filozofi i politički mislioci, posebno oni iz 17. i 18. stoljeća, kada su po prvi put formulirani zahtjevi za građanskim i političkim pravima.

Jedan od njih svakako je Thomas Hobbes (1588-1679), engleski filozof sedamnaestog stoljeća, koji se bavio problemom društvenog i političkog uređenja. U svom djelu Levijatan izlaže teoriju društvenog ugovora. Prema Hobbesu ljudi sklapaju društveni ugovor kako bi iz "prirodnog stanja" (koje shvaća kao rat svih protiv sviju), prešli u stanje civiliziranog društva, prenoseći svoju vlast na pojedinca ili skupinu ljudi odnosno na državu. Država je, dakle, rezultat društvenog ugovora te sredstvo osiguranja mira, vladavine prava, razuma i zakona.

Iako obojica polaze od teorije društvenog ugovora, za razliku od Hobbesa koji smatra da su prava suverena, apsolutna i nedjeljiva, John Locke (1632-1704) kritizira apsolutnu monarhiju. On smatra da u apsolutnoj monarhiji nema vlasti koja bi štitila građane od samovolje vladara, stoga uvodi koncept razdiobe vlasti na zakonodavnu, izvršnu i federativnu, te smatra da je narod jedini nositelj državnog suvereniteta. Zakonodavna vlast za Lockea nije neograničena, već se temelji na zakonima koji bi trebali služiti narodu i biti jednaki za sve. U slučaju da nositelj zakonodavne vlasti zlorabi svoju vlast, narod mu je može oduzeti, pa čak i silom. Time zapravo Locke potvrđuje pravo naroda na revoluciju.

Još jedan politički mislilac izvršio je značajan utjecaj na ideje Francuske revolucije, ali i na tvorce američke Deklaracije neovisnosti. Bio je to Charles-Louis de Secondat Montesquieu (1689-1755), tvorac teorije o podjeli vlasti koju izlaže u svom djelu O duhu zakona. Montesquieu dijeli vlast na izvršnu, zakonodavnu i sudbenu, što je temelj modernih građanskih demokracija, a nalazimo ju u većini svjetskih ustava.

Slično kao ranije Hobbes i Locke, i Jean-Jacques Rousseau (1712-1778), francuski filozof prosvjetiteljstva, u svojim razmatranjima o društvenom uređenju i suverenitetu, ishodište pronalazi u teorijama prirodnog stanja i društvenog ugovora. Međutim, suprotno Hobbesu, Rousseau smatra da su ljudi po prirodi dobri, "slobodni, jednaki i ravnopravni", a ono što ih kvari su civilizacija i kultura. Društveni ugovor (ujedno i naslov njegovog najznačajnijeg djela) bi prema Rousseau trebao osiguravati prava koje su pojedinci imali u prirodnom stanju te volju svakog pojedinca sadržanu u općoj volji, pa tako on kao najbolji oblik vladavine ističe demokraciju.

Voltaire (1694-1778), predstavnik prosvjetiteljstva, filozof, književnik i povjesničar, također je dao bitan doprinos vrijednostima i idejama Francuske revolucije. Voltaire je prvenstveno bio inspiriran djelima Lockea, Popea i Newtona. Bio je jedan od najistaknutijih boraca za građanska prava i slobode, zagovaratelj vjerske tolerancije, kao i principa odvojenosti crkve od države, strastveni kritičar aristokracije i režima, zbog čega ga mnogi smatraju prethodnikom Francuske revolucije.

Dokumentima pretečama mogli bismo nazvati Ustav Sjedinjenih Američkih Država (1787) i Američku povelju prava (1789) - deset amandmana kojima se građanima jamče određena prava i slobode, kao što je sloboda govora zajamčena prvim amandmanom ili pravo na šutnju zajamčeno petim; U Francuskoj je 1789. godine nastala Deklaraciju o pravima čovjeka i građanina koja je izraz poznatog zahtjeva Francuske revolucije "liberté, egalité, fraternité" te predstavlja političko i pravno utjelovljenje ideje ljudskih prava. Svakako najvažnije ideje sadržane u Deklaraciji jesu, da se čovjek "rađa i ostaje slobodan i jednak u svojim pravima." "Držimo da su ove istine samorazumljive - da su svi ljudi stvoreni jednaki; da ih je njihov stvoritelj obdario određenim neotuđivim pravima; da su među njima život, sloboda i težnja k sreći i da u osiguravanju tih prava ljudi osnivaju vlade koje dobivaju svoje pravične ovlasti na temelju suglasnosti onih kojima vladaju."

Povjesničari često preskaču i prešućuju Deklaraciju o pravima žene i građanke (1791) Olympe da Gauges (7. 5. 1748. - 3. 11. 1793) koja je, shvativši kako u bratstvu i jednakosti nema mjesta za žene, odlučila napisati poseban dokument. Bila je nedugo potom vrlo učinkovito giljotinirana.

Važniji povijesni dokumenti:

Codex Hammurabi - Hamurabijev zakonik, 17-18. st. pr. n. e.

Magna Carta Libertatum, 1215.

Habeas Corpus Act, 1676.

Američka Deklaracija neovisnosti, 1776.

Ustav Sjedinjenih Država, 1787.

Bill of Rights - Američka povelja prava, 1789.

Francuska Deklaracija o pravima čovjeka i građana, 1789.

Deklaracija o pravima žene i građanke, 1791.

Ideja o međunarodnoj regulaciji prava i sloboda koje bi se trebale odnositi na sve ljude, rađa se polovicom dvadesetog stoljeća, a povod su svakako stradanja u Drugom svjetskom ratu, što je rezultiralo osnivanjem Ujedinjenih naroda i proglašenjem Opće deklaracije o ljudskim pravima 10. prosinca 1948. godine. Ujedinjeni narodi osnovani su u San Franciscu 1945. godine s ciljem "održanja svjetskog mira i sigurnosti, razvoja prijateljskih odnosa među nacijama i promocije društvenog napretka, boljih životnih uvjeta i ljudskih prava" i ti su ciljevi zapisani u osnivačkoj Povelji Ujedinjenih naroda. Prethodnicom Ujedinjenih naroda smatra se Liga naroda (ideja o međunarodnoj zajednici koja bi imala ulogu održanja svjetskog mira i poretka, potiče od njemačkog filozofa Immanuela Kanta (1724-1804). Kant ju je shvaćao kao zajednicu slobodnih država koje će promicati svjetski mir), osnovana 1919. godine. Osnivanje Lige je jedan od rezultata Versajskog mirovnog ugovora kojim je završen I. svjetski rat. Glavni ciljevi te međunarodne organizacije bili su održanje svjetskog mira i prevencija rata, razoružanje, rješavanje međunarodnih sukoba pregovorima, a osim toga regulirala je i brojna druga pitanja koja se odnose na područje ljudskih prava, kao što su: uvjeti rada, pravedno postupanje sa starosjediocima i ratnim zatvorenicima, ilegalno trgovanje ljudima, drogama i oružjem, zaštita prava nacionalnih manjina itd. Liga naroda pokazala se neučinkovitom i nemoćnom organizacijom, koja nije bila u stanju spriječiti II. svjetski rat, pa prema tome ni opravdati svoje postojanje, stoga je ukinuta 1946. godine i postupno zamijenjena Ujedinjenim narodima. Ujedinjeni narodi trenutno imaju 192 države članice u kojima živi 6 milijardi osoba.

Iako Opća deklaracija o ljudskim pravima nije pravno obvezujuća, danas se smatra međunarodnim standardom ljudskih prava te je nezaobilazno polazište pri izradi pravnih standarda zaštite ljudskih prava u čitavom svijetu. Smatra se da je Deklaracija potaknula i ostvarila brojne pozitivne promjene u svijetu, kao što su dekolonizacija, ukidanje aparthejda, ravnopravnost žena, prava djece, zaštita kulturne baštine, zdravog okoliša, prava starosjedilačkih naroda... Na Svjetskoj konferenciji o ljudskim pravima održanoj 1993. u Beču, pod parolom "Sva ljudska prava za sve", 171 država potvrdila je svoju privrženost ljudskim pravima i obvezala se na podizanje standarda njihove zaštite.
"Sva ljudska prava su opća, nedjeljiva, međusobno ovisna i povezana. Međunarodna zajednica mora ljudska prava razmatrati globalno, na pravedan i jednak način, pod jednakim uvjetima i s jednakim naglascima. Iako se važnost nacionalnih i regionalnih posebnosti te povijesne, kulturne i vjerske razlike moraju uzeti u obzir, države imaju dužnost, bez obzira na svoje političke, gospodarske i kulturne sustave, promicati i štititi sva ljudska prava i temeljne slobode."
Članak 5 Bečke deklaracije s UN-ove konferencije o ljudskim pravima održane 1993.

Načela iz Deklaracije postala su pravno obvezujuća tek 1966. odnosno 1976. godine, kada su na snagu stupila dva pakta koji su i pravno obvezujući: Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima i Međunarodni pakt o gospodarskim, socijalnim i kulturnim pravima.

Povelja UN-a, Opća deklaracija o ljudskim pravima te Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima i Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, uz brojne druge konvencije sačinjavaju međunarodni sustav zaštite ljudskih prava.
Važnije konvencije i dokumenti:

Opća deklaracija o ljudskim pravima, 1948.

Konvencija o sprječavanju i kažnjavanju zločina genocida, 1948.

Međunarodna konvencija o ukidanju svih oblika rasne diskriminacije, 1965.

Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, 1966.

Konvencija o ukidanju svih oblika diskriminacije žena, 1979.

Konvencija protiv mučenja i drugih oblika okrutnog, neljudskog ili ponižavajućeg postupka ili kazne, 1984.

Konvencija o pravima djeteta, 1989.

# data[].attributes.attachment_link.title
kratka povijest ljudskih prava - Crna Kutija

# data[].attributes.attachment_link.description
Ideje dostojanstva, slobode, jednakosti i pravde javljaju se još u grčkoj filozofiji, a prisutne su i u većini svjetskih kultura i religija. Prava, kako ih danas shvaćamo, postupno su prenesena s područja filozofije i religije na područje prava i politike te su rezultat dugotrajnog procesa raspravljanja na osnovi znanstvenih teorija te prvenstveno političkih, ali i društvenih ili individualnih inicijativa.

# data[].attributes.body
Ja imam san. To je san koji je duboko ukorijenjen u američkom snu. Imam san da će se jednoga dana ova nacija izdići i da će živjeti po pravom kredu svoga postojanja: 'Za nas je ova istina sama po sebi razumljiva: da su svi ljudi stvoreni jednakima'.
Dr. Martin Luther King

# data[].attributes.body
• društveni angažman na zalaganju za pozitivne promjene - aktivizam - ključan je za zaštitu ljudskih prava i društvenu solidarnost

# data[].attributes.body
Da si Afroamerikanac u državama Juga SAD-u u 18. stoljeću bio bi rob. Ropstvo je u Americi ukinuto 1865.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Osim uobičajenih teza o bijelcima kao vlasnicima robova, malo tko zna neke dublje činjenice o ropstvu u Americi. Na primjer, prvi službeni vlasnik robova u Americi bio je crnac; prvi trgovci robovima bili su Arapi, koji su mnogo prije nego što su Europljani kročili u Afriku, odvodili crne robove u arapske zemlje; osnivač južnjačke države Georgije zabranio je i ropstvo i Afrikance u toj državi; veliki broj „slobodnih crnaca" imali su crne robove; manje od pet posto američkih obitelji imalo je robove prije Građanskog rata.

To su samo neke od bitnih činjenica koje moderna povijest ne spominje iz „bog zna kojih razloga", ali činjenice su tu da bi se o njima otvoreno govorilo iako nerijetko sama takva diskusija biva zabranjena ponovno iz „bog zna kakvih razloga."

Anthony Johnson - prvi službeni vlasnik robova

Da se vratimo na činjenice, prva među njima je ta da je prvi službeni vlasnik robova u Americi bio čovjek porijeklom iz Angole, koji je usvojio „zapadnjačko" ime Anthony Johnson. On je naime također bio prodan trgovcima robova 1621., od strane neprijateljskog plemena u njegovoj rodnoj Africi. Nakon toga registriran je kao „Antonio, crnac" u službenim zapisima tadašnje Kolonije Virginia. Po dolasku u Ameriku, radio je za bijelog farmera kao ugovorni sluga.

Prije 1654., svi Afrikanci u trinaest tadašnjih kolonija držani su u dužničkom ropstvu te su pušteni nakon isteka ugovora i dodijeljena im je zemlja za obrađivanje, kao i potrebna oprema. Jednako tako i Johnson je kasnije dobio u vlasništvo veći komad parcele nakon što mu je istekao ugovor. Koristeći vještine koje je stekao za vrijeme svog „ropstva", Johnson je ubrzo postao prilično uspješan.

Do 1651., Johnosn je imao pet ugovornih sluga. Godine 1664., na sud u Virginiji, donio je slučaj u kojem je osporavao tužbu koju je podigao jedan od njegovih slugu, crnac koji je usvojio ime John Casor. Johnson je dobio parnicu te je Casor morao ostati njegov sluga do smrti. Casor je samim time postao prvi službeni i pravi rob u Americi.

Unatoč tome što su svoje vlastite sunarodnjake u Africi prodavala razna tamošnja suparnička plemena, danas još uvijek slušamo o tome da su bijelci „započeli s ropstvom." Međutim, ovaj stereotip još više se raspada pod činjenicom da je s trgovinom robova započeo netko sasvim drugi.

Trans-atlantska trgovina robljem započela je stotinama godina nakon arapske trgovine robljem. Naime, Arapi su oko 600 godina prije Europljana već harali Afrikom, ponajviše istočnim dijelovima. Tako je i arapska trgovina robljem trajala od oko 650. godine, pa sve 1900. Procijenjuje se da je najmanje 18 milijuna Afrikanaca bilo porobljeno od strane arapskih trgovaca robljem, a također se spominje i oko milijun Europljana koji su također u istom periodu završili u arapskom ropstvu.

Kroz arapsku trgovinu robovima, Afrikanci su se izvozili u regije diljem Bliskog istoka, pa sve do Indije, dok su Europljani uglavnom bivali zarobljeni na masovnim osvajanjima u Španjolskoj, Italiji, Francuskoj, Britaniji i Irskoj. Ova osvajanja najčešće su dolazila iz smjera sjeverne Afrike. Tijekom invazije Osmanlija, još više je Europljana završilo u ropstvu, ali njihov točan broj ostao je nepoznat.

Arapska trgovina robljem, kako crncima, tako i bijelcima, kud i kamo je dugotrajnija od trans-atlantske trgovine robovima, međutim, danas i dalje rijetko gdje možemo o tome javno čuti. Nekih naznaka za „reparacije" iz arapskog svijeta, nema ni traga.

Britanski general James Oglethorpe (1696. - 1785.), osnovao je koloniju Georgiju 1732. Od samog početka, Oglethorpe se pobrinuo da robovlasništvo bude zabranjeno u koloniji, ali je također time i Afrikancima zabranjen ulazak u koloniju. Osnivač kolonije također je zabranio uvođenje rimokatoličke religije u koloniju, kao i posjedovanje prevelike količine zemlja, s ciljem da se uklone klasne razlike.

Tek nakon što je Oglethorpe napustio koloniju 1750., uklonjena je zabrana ropstva.

Mnogi crnci u vlasništvu su držali crne robove; zapravo, u brojkama koje su nesrazmjerne njihovoj zastupljenosti u društvu.

Godine 1830., četiri slobodna crnca bili su vlasnici 10 ili više robova u Južnoj Karolini; osam robovlasnika posjedovalo je 30 ili više crnaca.

Prema saveznim popisima, dana 1. lipnja 1860., približno 4,5 milijuna crnaca živjelo je u SAD-u, a manje od 4 milijuna živjelo ih je u južnim državama, gdje je robovlasništvo još bilo na snazi.

Od crnaca koji su živjeli na Jugu, 261.988 nisu bili robovi. Od tog broja, 10.689 živjelo je u New Orleansu. John Hope Franklin, profesor na sveučilištu Duke, zabilježio je da je u New Orleansu živjelo preko 3000 crnaca robovlasnika.

Godine 1860., najmanje šest crnaca u Louisiani u svom vlasništvu imalo je 65 ili više robova. Najveći broj, 152 roba, posjedovala je Widow C. Richards zajedno sa svojim sinom P. C. Richardsom, koji je imao veliku plantažu šećerne trske.

Još jedan crnački robovlasnički magnat, s preko 100 robova, bio je Antoine DuBuclet, vlasnik šećerne plantaže čija je vrijednost u to doba iznosila oko 264.000 dolara.

U gradu Charlestonu, u Južnoj Karolini, godine 1860., 125 slobodnih crnaca držalo je robove u svom vlasništvu; šestorica njih posjedovala su 10 ili više robova.

Godine 1860., vrlo mala manjina bijelaca imala je robove. Prema popisu stanovnika te poslijednje godine prije Građanskog rata, oko 27 milijuna bijelaca živjelo je u zemlji. Oko osam milijuna njih živjelo je na imanjima koja su imala robove.

Popis stanovništva također je utvrdio da je manje od 385.000 ljudi imalo robove. Čak i ako su svi robovlasnici bili bijelci, to bi značilo tek da je 1,4 posto bijelaca imalo robove.

Ako je vjerovati ovim brojkama, zaključak je da su crnci, oni oslobođeni, također u velikom broju postajali robovlasnici te nisu marili za to što svoje dojučerašnje „zemljake" tretiraju kao robove. Oko 28 posto slobodnih crnaca bili su robovlasnici, nasuprot 1,4 posto bijelaca koji su tada živjeli u Americi. Brojke su to koje bi svaku razumnu osobu natjerale na malo razmišljanja.

Robovlasništvo je svakako nečovječan postupak i ovim člankom ne želi se opravdavati takav nehumani čin. Ono što je bitnije ukazati jest to da povijest ima dvije, a nekad i više strana, od kojih se nerijetko u medijima koristi ona koja izgleda mnogo dramatičnija ili tragičnija, od one kakva možda doista jest. Upravo zbog te činjenice, sloboda istraživanja povijesnih događaja, na kojima se nerijetko i danas temelje neki društveni procesi, od presudnog je značaja za budućnost.

# data[].attributes.attachment_link.title
Nepoznate činjenice o ropstvu u Americi - Tribun

# data[].attributes.attachment_link.description
Osim uobičajenih teza o bijelcima kao vlasnicima robova, malo tko zna neke dublje činjenice o ropstvu u Americi. Na primjer, prvi službeni vlasnik robova u Americi bio je crnac; prvi trgovci robovima bili su Arapi, koji su mnogo prije nego što su Europljani kročili u Afriku, odvodili crne robove u arapske zemlje; osnivač južnjačke države [...]

# data[].attributes.body
Tvoja prabaka nije imala ista prava kao i ti u današnje vrijeme. Naime, žene u Hrvatskoj nisu smjele glasati na izborima prije 1945. godine.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Žene su u Hrvatskoj pravo glasa dobile (izborile se) 11. kolovoza 1945. godine. Švedska je prva zemlja na svijetu koja je biračko pravo dala ženama - 1867. godine, no ograničeno, samo za glasovanje na općinskim izborima.

Postupno se to pravo ženama dodjeljivalo i u ostalim skandinavskim zemljama, Austriji i samo nekim državama SAD-a. U Novom Zelandu žene su dobile pravo glasa 1893. godine. Tek su poslije Prvog svjetskog rata žene dobivale pravo glasa u mnogim državama. U SAD-u 1920., a u Velikoj Britaniji - kolijevci parlamentarizma i demokracije - 1928. godine. Potom su žene pravo glasa dobile i u tadašnjem SSSR-u i Njemačkoj. Francuskinje i Talijanke pravo glasa su dobile tek nakon Drugog svjetskog rata, kao i žene u Hrvatskoj. Zanimljiv je primjer Švicarske u kojoj je na referendumu 1959. odbijen prijedlog da žene dobiju pravo glasa, to pravo ostvarile su tek 1971. godine, a u Liechtensteinu tek 1984. godine.

# data[].attributes.attachment_link.description
Žene su u Hrvatskoj pravo glasa dobile (izborile se) 11. kolovoza 1945. godine. Švedska je prva zemlja na svijetu koja je biračko pravo dala ženama - 1867. godine, no ograničeno, samo za glasovanje na općinskim izborima. Postupno se to pravo ženama dodjeljivalo i u ostalim skandinavskim zemljama, Austriji i samo nekim državama SAD-a.

# data[].attributes.body
Možeš li se sjetiti nekog primjera ljudi koji danas još uvijek nemaju ista prava kao ti ili primjera kršenja ljudskih prava? Znaš li kako štititi ljudska prava?

# data[].attributes.body
Kako bi ti izgledao život da si Afroamerikanac/ka u SAD-u u 18. stoljeću?

# data[].attributes.body
Je li tvoja prabaka imala ista prava kao ti?

# data[].attributes.body
Zašto je bitna borba za ljudska prava?

# data[].attributes.headline
                                    UJEDINJENI NARODI

# data[].attributes.subject
                                    UJEDINJENI NARODI

# data[].attributes.body
• sustav konvencija za zaštitu ljudskih prava na međunarodnoj razini

# data[].attributes.body
• pravo na mir, pravo na razvoj i pravo na zdrav okoliš

# data[].attributes.body
• pravo na obrazovanje, pravo na socijalnu sigurnost, poštenu naknadu za rad, odgovarajući standard života i zdravlje

# data[].attributes.body
• pravo na slobodu mišljenja i izražavanja, pravo na slobodu informiranja, pravo na neometano sudjelovanje u političkom životu

# data[].attributes.body
• pravo na život, pravo na slobodan razvoj osobe, pravo na zaštitu od napada

# data[].attributes.body
• usvojena je 10. prosinca 1948. g. (UN)
• ovaj datum obilježava se kao Međunarodni dan ljudskih prava

# data[].attributes.body
• nitko ne može oduzeti neko od prava zato što je „manje važno“ ili „nije neophodno“, povezana su i ne mogu se promatrati odvojeno jedna od drugih

# data[].attributes.body
• ne možemo ih izgubiti isto kao što ne možemo prestati biti ljudsko biće

# data[].attributes.body
• uvijek su ista za sva ljudska bića bilo gdje na svijetu

# data[].attributes.body
LJUDSKA PRAVA = NAČELA i PROPISI da smo SVI JEDNAKI U PRAVIMA NEZAVISNO OD OSOBNIH RAZLIKA

# data[].attributes.body
• poštivanje, zaštita i promicanje ljudskih prava obaveza je i odgovornost svake države
• nezavisne komisije i sudovi osiguravaju zaštitu ljudskih prava
• zaštita se osigurava na međunarodnoj, regionalnoj i nacionalnoj razini

# data[].attributes.headline
"Sva ljudska bića rađaju se slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima. Ona su obdarena razumom i sviješću te trebaju jedna prema drugima postupati u duhu bratstva." Opća deklaracija o ljudskim pravima, čl. 1

# data[].attributes.subject
"Sva ljudska bića rađaju se slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima. Ona su obdarena razumom i sviješću te trebaju jedna prema drugima postupati u duhu bratstva." Opća deklaracija o ljudskim pravima, čl. 1