# data[].attributes.body
Konflikter mellem forældre

# data[].attributes.headline
Vegetare og veganer, og om det er ok at spise kød.

# data[].attributes.subject
Vegetare og veganer, og om det er ok at spise kød.

# data[].attributes.headline
hvor meget Technologi skal have inflydelse på daglig dagen.

# data[].attributes.subject
hvor meget Technologi skal have inflydelse på daglig dagen.

# data[].attributes.headline
konflikter om hvad tæller som et job, og hvad der skulle tælle som et job.

# data[].attributes.subject
konflikter om hvad tæller som et job, og hvad der skulle tælle som et job.

# data[].attributes.body
Forskellige meninger inden for politik

# data[].attributes.body
afghanistan og taliban

# data[].attributes.headline
Indre konflikter med sig selv og sine beslutninger.

# data[].attributes.subject
Indre konflikter med sig selv og sine beslutninger.

# data[].attributes.body
krig

# data[].attributes.body
Om kampen mellem protestanter og katolikker i Nordirland

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Konflikten i Nordirland var en langvarig konflikt mellem protestanter og katolikker i Nordirland. De såkaldte 'The Troubles'-stridigheder varede fra 1968 til 1998, og stridens kerne var uenighed om, hvorvidt Nordirland skulle være en del af Republikken Irland eller af Storbritannien. Selve konflikten kan dog spores helt tilbage til 1100-tallet, hvor den daværende engelske konge erobrede Irland.
Efter tusindvis af bombeattentater og hævnaktioner gennem flere årtier blev konflikten afsluttet med indgåelsen af 'Langfredagsaftalen' den 10. april 1998. Det nordirske samfund er dog fortsat præget af efterdønninger af konflikten, og Storbritanniens beslutning om at forlade EU har aktualiseret nogle af de gamle modsætninger i Nordirland.

Videoen forklarer, hvordan konflikten i Nordirland udspiller sig gennem historien. Den er lavet af en historiker, som med grafik, fakta og sjove anekdoter fortæller om baggrunden for 'The Troubles'.

Introduktion til den irske konflikt

1,6 mio. indbyggere i seks nordirske amter i den gamle Ulster-provins med protestantisk, pro-britisk flertal. Udskilt fra Den irske republik ved fredsaftale mellem Storbritannien og den irske oprørsledelse i 1921

Artikel i Jyllands-posten d. 11. april 1998

Der henvises til FaktaLinket om Konflikten i Nordirland.

Den irske konflikt er i de seneste år blevet en slags normaltilstand for den nordirske befolkning, der på begge sider må leve med risikoen for at komme i klemme mellem stridens parter. En protestant, der inviterer en katolik på the, kan risikere at blive beskyldt for at konspirere med fjenden af sine egne, og omvendt. På den måde berører konflikten ikke kun de synlige paramilitære og politiske grupper, men også befolkningen, der lever med en konstant frygt for hvad der sker omkring næste gadehjørne (2).

Hvad er baggrunden for Den irske konflikt?

Den irske konflikt har sine rødder tilbage til 1100-tallet hvor den engelske konge, i samråd med paven, besluttede at invadere Irland, og omvende de kætterske irere til den romersk-katolske tro.
Efter den irske uafhængighedskrig 1919-1921, blev Irland delt, således at seks grevskaber i Ulster blev skilt ud som det vi idag kender som Nordirland, et administrativt område under Storbritannien. Det øvrige Irland forblev Republikken Irland, stiftet i 1916 (3).

Hvad er den irske konflikt?

Konflikten har flere aspekter. Et aspekt er konflikten mellem Republikken Irland, der ønsker et forenet og selvstændigt Irland, og Nordirland, hvor det protestantiske flertal ønsker, at regionen forbliver en del af Storbritannien.
Et andet aspekt er den interne konflikt i Nordirland, mellem protestaner (unionister/loyalister) og katolikker (republikanere). Det er den interne konflikt i Nordirland, der har affødt de mange voldsomme og blodige sammenstød og terrorhandlinger, der har fundet sted de sidste 30 år.

Hvad er en unionist/loyalist?

Unionister/loyalister tilhører generelt den protestantiske del af den Nordirske befolkning. De har rødder tilbage til de britiske invasioner i den tidlige middelalder, og mange protestanter er efterkommere af de britiske kolonister, som den engelske regering "plantede" i regionen omkring Dublin for at synliggøre den britiske tilstedeværelse på øen.
Unionisterne ønsker at Nordirland skal forblive en del af Storbritannien, uafhængig af Republikken Irland.
Betegnelserne unionist og loyalist bruges synonymt med betegnelsen protestant, selvom de sidste års krise har drejet sig mere om politik end om religion.

Hvad er en republikaner?

Republikanere tilhører generelt den katolske del af den Nordirske befolkning. Den katolske del af befolkning har stærkere bånd til Republikken Irland end til Storbritannien.
Republikanerne ønsker at indlemme Nordirland i Republikken Irland, for dermed at løsrive sig fra britisk indflydelse.
Betegnelsen republikaner bruges synonymt med betegnelsen katolik.

Politik og terror

Allerede fra midten af 1700-tallet greb katolikkerne til våben for at beskytte sig mod protestanternes overgreb, og protestanterne besvarede angrebene. Den tradition er fortsat ind i det 20. århundrede, blot med bedre organisation og større ildkraft. Både katolske og protestantiske politiske partier har paramilitære grupper tilknyttet.

Hvad er Storbritanniens rolle i Den irske konflikt?

Storbritannien er en imperialistisk nation, for hvilken det er faldet næsten naturligt at forsøge at erobre nye lande. Koloniseringen af Irland adskiller sig fra starten ikke stort fra koloniseringen af andre lande, en overlegen kolonimagt har fundet det værdifuldt at erobre.
Men erobringen af Irland var fra begyndelsen kun en halv sejr. Modstanden mod briterne var stor, og da den engelske kong Henrik d. IV konverterede fra katolicisme til protestantisme, blev afstanden mellem erobreren og den erobrede yderligere øget. Men den britiske tilstedeværelse i Irland havde alligevel så mange penge og våben i ryggen, så selvom briterne ikke på noget tidspunkt har været overvældende repræsenteret på øen i forhold til den oprindelige befolkning, har de alligevel været i stand til at undertrykke og diskriminere den irske befolkning i mere end 700 år.
Delingen af Irland, der fandt sted i 1922, var kun til fordel for briterne. Storbritannien overlod den fattige og underudviklede del af øen til Republikken Irland, og bevarede selv kontrollen over det industrialiserede og velhavende Ulster.
De problemer, der de sidste 30 år har ført til bombeattentater og andre terrorhandlinger, bunder i de grænser der blev trukket mellem grevskaberne i Irland, og som indlemmede en betydelig katolsk befolkningsdel i et Nordirland, der var ledet af og for britere og protestanter (4).

Kilder

1. Christiansen, Niels-Victor: Påskefred i Nordirland. - Jyllandsposten. - 1998-04-11.

2. Hugo, Linus: Efter våbenhvilen. - Press. - Nr. 116/117 (1995), side 80-84.

3. Jackson, Kenrick: Vigtige hendelser i irsk historie.
http://home.sol.no/~kenrick/kronologi.html

4. Woods, Mike: Fredens pris. Socialistisk information. - Årg. 16, nr. 111 (1997), side 16-17.

Den historiske baggrund for konflikten

I år 1169 besatte Englands konge, Henrik den Anden, nabolandet Irland for at hjælpe paven med at indlemme irerne i det romersk-katolske fællesskab. Og der var bred opbakning til den engelske invasion, efter at en smædekampagne havde udråbt irerne som kættere og afgudsdyrkere. Erobringen af Irland blev en delvis succes, og en del af erobrerne bosatte sig i Irland og giftede sig ind i irske familier. Men den engelske konge formåede ikke at bevare herredømmet over disse erobrere, som levede deres eget liv på deres respektive borge og kun respekterede den magt, de selv havde i hvert sit område. De fik tilnavnet The Old English, og de var hadet af irerne og mistroet af englænderne, og derfor blev deres vigtigste mål at forsvare sig selv.

Som det beskrives i bogen "Magtdeling i Nordirland" (se kilder), fik protestanterne i 1782 gennemtrumfet dannelsen af et selvstændigt irsk parlament, og i 1798 brød et oprør løs med byen Belfast som centrum og med revolutionære katolikker som hovedaktører. Oprøret var for England et tegn på foragt og manglende respekt for engelske værdier, og optøjerne blev slået ned i løbet af en måned. Som straf blev det irske parlament afskaffet, og i 1801 blev Irland gjort til en del af Storbritannien. På den måde kunne englænderne både støtte de nordirske protestanter og legitimere tilstedeværelsen af den engelske hær og flåde i Irland (se kilder).

I 1870erne begyndte irerne at arbejde for at indføre hjemmestyre i Irland. Ifølge bogen "Irland - fra påskeoprør til påskeaftale" (se kilder) var det en politisk reaktion på det britiske godsejervælde og de jordbesiddelseslove, der i stor udstrækning forhindrede irerne i selv at eje den jord, de dyrkede. Men forslagene om hjemmestyre fik en blandet modtagelse, og avisen The Belfast News Letter skrev i februar 1874, at "hjemmestyre er lig med romersk styre", underforstået en katolsk overmagt. Kampen for hjemmestyre fortsatte, og hjemmestyret blev i 1912 vedtaget i det britiske Underhus. Men det britiske Overhus havde mandat til at forsinke loven i op til to år, og i den periode lovede det britiske konservative parti sin uforbeholdne støtte til protestanterne til gengæld for hjemmestyre. Samtidig blev der indsamlet 250.000 underskrifter fra protestanter, som var imod hjemmestyret. I 1913 blev Ulster Volunteer Force (UVF) stiftet for at gribe til væbnet kamp mod tilhængere af hjemmestyre. Men i de følgende år stod hjemmestyrediskussionen stille på grund af Første Verdenskrig. I mellemtiden brød det såkaldte påskeoprør ud i påsken 1916. Som det skildres i bogen "Irland - fra påskeoprør til påskeaftale" (se kilder), begyndte påskeoprøret den 24. april, da irske republikanere marcherede i gaderne i Dublin, indtog strategisk vigtige bygninger i byen og proklamerede dannelsen af Republikken Irland. Midlerne og våbnene til oprøret kom i høj grad fra udvandrede irere i USA. Oprøret blev hurtigt slået ned og lederne dømt og henrettet af den britiske regering. En af de fængslede, Michael Collins, var senere med til at stifte IRA (Irish Republican Army). Påskeoprøret fik desuden den konsekvens, at fokus i konflikten flyttede fra regionen Ulster til Dublin.

Ifølge bogen "Irland - fra påskeoprør til påskeaftale" (se kilder) vandt det republikanske parti Sinn Féin et overvældende flertal blandt katolske vælgere ved valget i 1918. Det førte til, at Sinn Féin boykottede det britiske parlament og dannede et irsk parlament, Dail Eireann, i overensstemmelse med proklamationen af Republikken Irland i 1916. Den britiske regering gik ind i konflikten med soldater og politi og med IRA på den modsatte side. Det førte til den irske uafhængighedskrig, der blev udkæmpet fra 1919-1921 og i 1922 førte til den endelige officielle deling af øen Irland. 26 grevskaber udgjorde herefter den selvstændige Republik Irland, mens seks grevskaber i nord - omkring regionen Ulster - blev udråbt som Nordirland. Sidstnævnte var i union med Storbritannien. Intentionen fra Storbritannien var ifølge bogen "Irland - fra påskeoprør til påskeaftale" (se kilder) at skabe et område med tilpas stort protestantisk flertal til, at man kunne undgå nye konflikter. B riterne delte desuden Irland, fordi den britiske hær var meget svækket, og fordi de ikke ville slippe hele Irland og dermed tabe ansigt. "Men uanset hvordan grænsen mellem Nordirland og Republikken Irland var blevet trukket, ville nogle havne på den forkerte side. Det vil sige, at der i Republikken Irland også boede protestanter, lige såvel som der i Nordirland boede katolikker".

Under Anden Verdenskrig tilbød den engelske regering ifølge bogen "Magtdeling i Nordirland" (se kilder), at Irland kunne blive forenet, hvis engelske krigsskibe måtte lægge til i irske havne. Men Irland fastholdt at sin neutralitet, mens Nordirland hjalp briterne, og derfor blev Belfast bombet af tyskerne. I 1949 blev Irland endegyldigt til Republikken Irland og dermed helt selvstændig, mens Nordirland blev tættere knyttet til Storbritannien. Af bogen fremgår det også, at de katolske nordirere efter Anden Verdenskrig kunne få bedre uddannelse og komme på universitetet . Det førte til, at der i løbet af 1950erne opstod en katolsk middelklasse, der nu ikke kun havde harmen at forsvare sig med, men også uddannelse og penge til at samle modstanden i en fælles front mod protestanterne Katolikkerne, der udgjorde cirka en tredjedel af befolkningen i Nordirland, måtte dog ifølge bogen "Irland - fra påskeoprør til påskeaftale" (se kilder), fortsat finde sig i diskrimination både økonomisk og socialt.

# data[].attributes.attachment_link.description
Konflikten i Nordirland var en langvarig konflikt mellem protestanter og katolikker i Nordirland. De såkaldte 'The Troubles'-stridigheder varede fra 1968 til 1998, og stridens kerne var uenighed om, hvorvidt Nordirland skulle være en del af Republikken Irland eller af Storbritannien. Selve konflikten kan dog spores helt tilbage til 1100-tallet, hvor den daværende engelske konge erobrede Irland.