# data[].attributes.headline
Как се прави компост?

# data[].attributes.subject
Как се прави компост?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Компостирането е естествен процес, извършван от милиони малки същества, повечето от които не могат да се видят с просто око. Тези същества са , насекоми, гъбички и , които разграждат кухненските и градински отпадъци до почвоподобен материал, наречен КОМПОСТ.

Компостирането превръща вашите отпадъци в полезен продукт - органична тор - компост.

Компостирането е процес на преработка на от растителен произход, извършвана последователно от различни групи организми. Всяка група създава подходящи условия за следващата група организми, като разлага или преработва биоразградимите материали до стадий, подходящ за преработка от други организми. Този сложен процес се проявява напълно естествено в горските почви и може съвсем лесно да бъде пресъздаден в съда за компостиране. Процесът на разлагане може да бъде разделен на три етапа - разграждане, превръщане и узряване.

В този етап от процеса участват микроорганизми, които през своя жизнен цикъл използват различни химични компоненти на биоразградимите отпадъци. Докато се хранят и размножават, те произвеждат топлинна енергия, повишаваща температурата на разграждащия се материал. Микроорганизмите, които се развиват добре при тази по-висока температура, поемат по-нататъшното разграждане на материала до момента, в който техните хранителни източници се изчерпят. В домашния съд за компостиране процесът започва всеки път, когато се добавят нови неразградени продукти. Това означава, че материалите, съдържащи се в контейнера за компостиране, са в различен стадий на разлагане, в зависимост от времето, което са престояли там.

Този етап започва, когато температурата се понижи, поради намалената микробиална активност в края на фазата на разграждане. микроорганизми, които работят при ниска температура заместват другите, за да довършат процеса на разлагане. Популацията от безгръбначни животни се увеличава и става все по-забележима. На този етап вече е трудно да се разпознаят повечето от първоначално поставените в контейнера органични материали.

Вътре в компостера този процес се проявява главно на дъното поради това, че материалът там е престоял най-дълго.

През този финален етап микробиалната активност замира, материалът се охлажда и предоставя идеалната среда за земните червеи, насекомите и ларвите да довършат процеса. Резултатът е компост, тъмнокафяв материал с наситена миризма на пръст. Домашно произведеният компост обикновено съдържа някои неразградени частици, като например клончета и черупки от яйца. Поради това той може да изглежда различен от компоста, продаван в градинските центрове. При производството на големи количества компост, постъпващите биоразградими материали най-напред се нарязват, след което се компостират в купчини. Полученият материал се пресява, с цел отстраняване на по-едрите частици, които отново могат да се върнат в купчината за доразграждане. По-добро качество на домашния компост може да се постигне, като компоста се пресее със сито.

По-голямата част от кухненските и градинските отпадъци могат да бъдат сложени в компостера. Например: обелки от плодове и зеленчуци, торбички от чай, смляно кафе, черупки от яйца, окосена трева, окастрени клончета, листа, едногодишни плевели, фекалии от зайци, морски свинчета. Избягвайте: сготвена храна, месо, риба, млечни продукти, котешки и кучешки изпражнения, кокали, заразени растения.

Успешното компостиране изисква три компонента:

Това е храната, нужна за процеса на компостиране.

Компостиращите организми се нуждаят от балансирана диета. Всички живи организми се нуждаят от големи количества въглерод и по-малки количества азот. Съотношението на тези елементи в храната е известно като въглеродо-азотно съотношение (C: N).Оптималното съотношение е от 20 до 25 : 1, т. е. 25 тегловни единици въглерод към 1 единица азот.

Типично съотношение C: N:

Плодови и зеленчукови отпадъци 15: 1

Колкото съотношението е по-близко до 25: 1, толкова по-лесно ще се компостират материалите. За онагледяване богатите на азот материали могат да бъдат описани като "зелени", а богатите на въглерод - като "кафяви". Като "зелени" могат да бъдат определени тези материали, които са меки и сочни. Повечето от нашите хранителни отпадъци са такива, както и окосената трева и плевелите. Те са богати на азот, съдържат пропорционално по-малко въглерод и се разграждат по-лесно. Те също съдържат и влага - важен фактор за бързото им разграждане. "Кафявите" са по-сухи и влакнести материали, като например хартия, картон, стърготини, сухи листа. те съдържат по-големи стойности въглерод и по-малко влага, в резултат на което се разграждат много по-бавно. Това обаче не е недостатък. "Кафявите' отпадъци събират въздух и влага, необходими за компостирането. Сигурно ще откриете, че в готовия компост често има неразградили се "кафяви" отпадъци, които могат да се върнат образтно в съда за доразграждане. Най-добри резултати се получават чрез използването на смес от твърди материали (тънки клонки, слама), примесени с меки и сочни продукти (прясно окосена трева, плодови и зеленчукови обелки). Следователно, успешното протичане на процеса до голяма степен зависи от балансираното комбиниране на тези два типа материали. Например, компостът, в който преобладават "зелени" материали, изглежда слузест.

Важно е да се постигне правилният баланс. Ако е твърде мокро, компостът ще се разводни, ако е твърде сухо, компостирането ще спре. За да изпробвате влажността, вземете една шепа от материала и я стиснете. на пипане той трябва да е като изстискана гъба за миене.

Малките организми, които правят вашия компост, се нуждаят от кислород, точно като нас! Използвайте вила, за да разбърквате съдържанието на компостера, по този начин пропускате въздух в него.

Чрез правенето на собствен компост вие подпомагате себе си и вашата околна среда.

Компостирането ви спестява пари като намалява необходимостта от закупуването на:

- подобрители за почвата;

Компостирането помага на градината да расте, защото компостът:

- подобрява структурата на почвата;

- подхранва растенията и почвата ви;

- помага на почвата да задържа влага;

- е условие да се произвеждат екологично чисти плодове и зеленчуци;

Компостът подпомага околната среда като:

- намалява количеството отпадъци, изпращани в депата;

- намалява нуждата от изкуствени химични торове;

- намалява броя на курсовете на сметосъбиращите коли до депото;

Компостът е безплатен заместител на различни продукти като торовете, подобрителите за почви или саксийни смеси.

Компостът обикновено се прилага в градината като:

- почвен подобрител за повишаване плодородието на почвата;

- компонент от саксийни смеси;

- рекултивиране на почви, замърсени с токсични вещества и тежки метали;

Важно е да възприемем компостирането като процес. Домашното компостиране на биоразградими отпадъци не изисква много повече време и усилия, отколкото да се изхвърли боклука.

Много от оплакванията на начинаещите градинари се отнасят до различните организми, които участват в процеса на компостиране, а това за съжаление, е тъжно отражение на нашето възприятие за това как функционира природата. Много от организмите са възприети като вредители в другите части на градината, но в пределите на компостера те изпълняват ясно изразени функции, за които всъщност са били създадени от природата.

Най-напред в компостера се заселват бактериите. Те започват да разграждат плодовете и зеленчуците още когато са били откъснати от дървото или се извадят от земята. В компостера продължават да разграждат органичната материя до форма, усвоима за другите организми. Най-ефективни агенти за разграждането са тези, които са по-активни при по-високи температури и допринасят най-много за ускоряване процеса на компостиране. Следователно, за успешно протичане на процеса, хората трябва да следят за запазване на условията, в които се поддържа голяма бактериална активност.

Друг вид първични разлагащи микроорганизми са актиномицетите, които образуват сивкава мрежо-подобна маса, която може да се види още в ранния стадий на разлагане на материята. На тях се дължи приятният земен мирис, който възниква и се поддържа в съда за компостиране. Те действат предимно върху дървесните материали. Присъствието им в компоста е не само напълно нормално, но и необходимо. В своята биохимична дейност те продуцират антибиотични вещества, които убиват някои патогенни микроорганизми.

В компостера се развиват много видове плесенни и квасни гъби. Осъществяваните от тях процеси на разлагане са бавни в сравнение с бактериалните. Наличието им в компостиращия материал означава, че компостът се развива добре.

Категоризирани като вторични разлагащи организми, те започват да се движат в компоста, когато бактериите и фунгите са приключили своята работа. Има два основни вида червеи: дъждовни и тигрови (червеникави, с жълтеникави кръгчета около тялото, използват се за стръв). Основната разлика в поведението им е, че земните червеи се движат и в съда за компост, и извън него, докато тигровите живеят в самия компостиращ се материал. Начинаещите в компостирането може да се разочароват, че червеите не идват така бързо, както са очаквали и може да попитат дали трябва да привнесат допълнително. Ако съдът за компост е поставен направо на земята, то червеите сами ще го намерят, ако не, те могат да се привнесат с добавена почва от градината.

Стоножките доста често се срещат в почвата и в съдовете за компост. Като хищник, те се хранят с почти всички видове безгръбначни.

В останалата част от градината те са възприети като хищници и вредители. Компостерът предлага на охлювите лесно достъпна храна, намираща се в спокойна, защитена околна среда. В никакъв случай не трябва да се използват унищожаващи ги препарати. Подобни пестициди биха убили и другите микроорганизми в компостера.

Мокриците са друг организъм, специализирал се в разграждане на целулозни влакна като тези, намиращи се в материалите от дървесен произход. Те са напълно безвредни и не трябва да се приемат като причина за тревога.

Ако мравки основат своя колония в съда за компост, те не нарушават компостирането, а го подпомагат. Правейки тунелчета в материала, те улесняват достъпа на въздух, а също така разграждат някои вещества. Обаче като цяло, тяхното присъствие може да се приеме като индикатор, че сместа е много суха. В никакъв случай не бива да се слага отрова или да се излива вряла вода, което би унищожило и много други организми и микроорганизми.

Наличието на конски мухи в компоста може да е сигнал, че има добавени месо или риба.

В случай, че капакът е отворен, те се появяват на големи рояци. Плодните мушици не само са напълно безвредни, но и са част от компостиращия процес, тъй като се хранят с киселините, намиращи се в компостиращите плодове. За да се премахнат, покрийте горния слой от плодови или зеленчукови отпадъци с тънък слой почва или узрял компост и след няколко дни ще изчезнат.

Те не са толкова чест проблем, но за да се избегне, в компостера не бива да се слагат месо или риба. Макар че те също се компостират, привличат много мухи и вредители. Ако това все пак се случи, съдът за компост може да обвие с телена мрежа с по-дребни дупки, които биха представлявали преграда за по-едрите вредители.

За да разполагате с безплатен компост, произведен от материали, които иначе бихте изхвърлили.

Това зависи от редица фактори, не само от годишния сезон. През пролетта и лятото процесът се ускорява от повишената външна температура. Ако започнете да компостирате през пролетта, ще са ви нужни около 3 месеца. През есента и зимата процесът се забавя, защото поради ниските температури повечето от организмите намаляват активността си. Ако стартирате през есента, процесът реално ще започне чак през пролетта и на вас ще са ви нужни 9 месеца, за да получите компост. Важно е да се отбележи, че компостерът може да продължи да се използва и през периода на "ниска активност", тъй като го запасявате с биоразградими материали за момента, в който микробиалната активност се повиши. В добре аериран съд, в който има баланс между "кафявите" и "зелените", влагата е оптимална и отпадъците са нарязани на по-малки парчета, материалите ще се разградят много по-бързо, отколкото когато един от тези фактори е пренебрегнат.

Готовият компост е тъмнокафяв, подобен на почвата пласт, който се намира на дъното на съда. Може да съдържа някои неразградени компоненти, особено тези, които са били добавени цели. Те могат да се отделят и отново да се върнат в съда, за да продължат своето разграждане. Компостът може да е доста уплътнен, което е нормално, защото тежестта на поставяния отгоре материал е сплескал всичко отдолу. Компостът може и да е доста мокър, което също не е тревожен факт. Чрез разрохкване на компоста с градинска вила скоро ще получите материал, готов за употреба.

Съдът трябва да се постави на лесно достъпно място, директно върху почвата. Това ще позволи на червеите и другите организми да влязат в него. Инфилтратът, формиран от влагата и страничните продукти на разлагането, ще се отвежда в почвата. Добре е през зимните месеци да има директна слънчева светлина, но през горещите летни месеци компостерът трябва да се постави на сенчесто място.

Зависи от модела на съда, понякога е по-лесно просто да се преобърне. Най-добре ще е, ако може да се повдигне съдът.

Това не е задължително, ако достъпът на въздух в съда е добър след преобръщане с вила. Многото дупки ще подобрят вентилацията, но ще засилят изпаряването на ценната влага, при което във външния слой на компоста може да се образува по-твърда и суха кора. Освен това дупките пропускат въздух предимно в по-външните слоеве, а активността и, съответно, нуждата от кислород е най-голяма във вътрешните слоеве.

Това е може би най-често задаваният въпрос и съответно най-честата причина хората да се отказват от компостирането. Добре поддържаната купчина трябва да има приятен земен мирис. разрешението на този проблем е да се разгледа всеки един от елементите на компостиращия процес: материали, влажност, въздух. Ако в съда не достига кислород, процесът става анаеробен, компостиращите организми преустановяват своята работа и се заменят с други, които могат да се развиват при отсъствие на кислород. Страничен продукт от дейността на тези микроорганизми е мирис, подобен на този на развалени яйца. Решението е да се въведе въздух и така да се поднови дейността на "добрите" микроорганизми, а мирисът скоро ще изчезне. Излишната влажност също може да възпрепятства аерацията поради запушване на порите с вода и изтласкване на въздуха от тях. Големите нива на влажност като цяло се дължат на големите количества "зелени" материали. Излишната влага може да се абсорбира като се смесят "зелените" с повече "кафяви". Силният мирис на амоняк обикновено показва, че има твърде много "зелени" материали в съда за компост. При добавяне на "кафяви" балансът ще се възстанови.

Този проблем често е придружен с мириса, който коментирахме по-горе. Причината е добавянето на по-големи количества "зелени" материали. Бактериите, извършващи процеса на разлагане, са по-неефективни в отсъствие на "кафяви" материали. Това е често срещан проблем през летните месеци, когато има по-големи количества "зелени" материали, които са по-богати на азот.

Активаторите наистина ускоряват процеса и се продават в градинските центрове. Като цяло, те са богати на азот и други концентрирани количества от елементи, които се съдържат във всеки добре поддържан съд за компост. Препаратите на бактериална основа съдържат бактерии и ензими, които ускоряват процеса на компостиране. Тези микроорганизми също се съдържат в добре поддържания компост. Тези препарати са необходими, когато компостерът не е разположен направо на земята. Съществуват редица богати на азот съединения, които може да си набавите безплатно. Например: току-що окосената трева, копривата, утайката от кафе. Може би най-лесно достъпният активатор за компоста е човешката урина. Поради богатото си съдържание на азот и на други микроелементи, тя е била добавяна в купчините компост от векове. Ако се занимавате с биологично земеделие, за активизиране на компоста могат да се използват само смеси на базата на микроорганизми или растения, които не са биологично модифицирани.

Да, можете. Но въпросът е точно до каква степен, в какви количества. Ако плодът може да се размаже преди да се пусне в съда, би се разградил много по-лесно. Тъй като плодовете са от групата на "зелените", следва да балансирате компоста, като добавите "кафяви" материали след това.

Типичният прах от домакинствата се състои от частици човешка кожа, които биха се разложили. Но, разбира се, изкуствените влакна от синтетичните килими ще останат непроменени в готовия компост. Най-големият проблем е, че прахът е много сух и много трудно би се хидратирал. Ако не се добави вода, той може да погълне много влага и ще наруши баланса. Така че, отговорът е да, но трябва първо добре да се намокри.

Пригодността на животинските изпражнения за компостиране зависи преди всичко от това дали любимецът е месояден или вегетарианец. Котешките и кучешките отпадъци са напълно неподходящи и задължително трябва да се избягват. Понеже са резултат от преработка на месо, те ще привлекат конски мухи и техните ларви. Освен това могат да са заразени с болести, опасни за деца и бременни жени. За съжаление, не всички болестотворни организми могат да се унищожат в домашния компостер.

Материали от постелки, както и фекалии от тревопасни животни, например зайци и хамстери, са много подходящи за компостиране. Сламките, вестниците или дървените стърготини, напоени от един прекрасен активатор - урината, са пригодни за компостиране. Фекалиите могат да се разглеждат като добре преработени зеленчукови материали, които ускоряват разграждането на компоста. Дървените стърготини изискват дълго време, за да се разградят и, поради това, често остават непроменени в крайния продукт, но това не пречи на употребата им.

Най-достъпен кафяв материал са вестниците и картоните. За компостиране могат да се поставят около десетина вестника. Те трябва да се разкъсат на ленти или отделните страници да се размачкат на топки, като е добре първо да се намокрят. Ако няма други "кафяви" материали, на няколко седмици може да се добавя около половината от един вестник.

Може да се постави обикновен кафяв картон, но преди това е препоръчително да се овлажни. Оцветени картонени кутии трябва да се избягват по съображения за токсичност на мастилата им.

Зависи от вида пепел. Трябва да се избягват остатъците от въглища и кокс, тъй като съдържат серен двуокис, както и пепелите от брикети от въглища, които съдържат химически вещества, подпомагащи горенето. Дървесната пепел или тази от чисти въглища са прекрасни източници на калий, но трябва да се добавят само в малки количества, понеже са силно алкални и може да повлияят на процеса на компостиране.

Простият отговор е не, защото е трудно да се поддържа висока температура, при която биха загинали болестотворните организми. Годността за компостиране зависи от самата болест. Тези болести, които се развиват само върху живи растения, могат да се компостират.

Полезни връзки:

# data[].attributes.attachment_link.title
Как се прави компост или как да направим от боклука нещо полезно

# data[].attributes.attachment_link.description
Компостирането е естествен процес, извършван от милиони малки същества, повечето от които не могат да се видят с просто око. Тези същества са , насекоми, гъбички и , които разграждат кухненските и градински отпадъци до почвоподобен материал, наречен КОМПОСТ. Компостирането превръща вашите отпадъци в полезен продукт - органична тор - компост.

# data[].attributes.headline
Що е то компостер? 

# data[].attributes.subject
Що е то компостер? 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 10:09•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.title
От трохичка до тревичка/Що е то компостер?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Автор текст и фотографии: ТИХОМИР ТРАЙКОВ
За въпроси и друго виж фейсбук-група на автора ТУК.

Съществуват няколко вида торене, което е напълно безопасно за нас и самите растения и ги снабдява с абсолютно всички вещества, които са им необходими.

1. Ферментирала птича тор.

Към не угнила, а прясна тор от птици се добавя вода докато стане хомогенна смес - не прекалено гъста. Съотношението е едно към три тор към вода и се бърка лесно с дървен кол, който си стои вътре. Необходимо е да се избере проветриво място и да се остави поне няколко дни, за да ферментира. След около 10 дни е готова за ползване, а може да стои и повече време като само да се взима по малко и когато поливате, добавяте по няколко канчета на всеки ред от засажденията си. Прави се веднъж или два пъти годишно, повече от това не е необходимо. Желателно е да се добавя в началния растеж на растенията. При поставяне на торта, миризмата е лоша, но след няколко часа изчезва. Този вид торене снабдява растенията с много азот, фосфор и други полезни за тях вещества.
Изчаквайте необходимото време, тъй като ако торта не е добре ферментирала, има опасност да изгори растенията, поради високото съдържание на азот.

2. Ферментирала тор от коприва и други растения.

Коприва и вода се слагат в съда за ферментиране в съотношение едно към три като може да се добавя невен и други растения, които оказват добро действие върху посевите. Оставя се така да ферментира за около две седмици и после се полива с лейка върху растенията или с кофа и метличка се ръси като листна тор, а може да добавя и при поливането. Освен, че подхранва растенията, копривената настойка ги пази и от вредители и мани. Действието на тази тор е комплексна и затова е много необходима за всяка градина. Миризмата е лоша, но бързо изчезва.

3. Компост.

Всичко от домакинството и стопанството, като битови отпадъци, плевели, шума, листа, изпражнения на животни - изобщо всичко органично се събира и поставя в сандъци на двора или други подобни пособия и се чака от една до три години да угние добре. Процесът се ускорява с добавяне на калифорнийски червеи и редовни поливки с вода и подхранване. Полученият компост може да бъде смесван с пръст и пясък и да служи за разсадите. Или в съотношение три-едно-едно от пръст-пясък-компост да се разхвърля в градината, да се ръси на лехи с поникващи семенца против напукване на почвата или просто за подхранване и облагородяване на земеделската земя.

4. Пепел от изгорели дърва.

Който ползва дърва за огрев или друго, може да оползотворява и пепелта им. Тя съдържа много хранителни елементи, но най-много калий - около 10%. Ето защо дървесната пепел може да се използва за наторяване и да замести калиевия тор. В нея има и редица микроелементи - бор, манган и др. Освен това съдържа и калций (вар), заради което трябва да се внимава - ако се тори прекалено почвата, може се да създаде прекалено алкална среда, което не е хубаво за някои растения.
Освен че подхранва, пепелта пази и от вредители. След дъжд се поставя в чорап и се „опушват" растенията или се ръси по почвата, което спира и прогонва охлювите и много други вредители.

5. Пясък.

В много глинести почви е добре освен останалите торове да се добавя и пясък. Това предотвратява спичането, почвата става по-рехава и по-добра за растенията - особено кореноплодните като морков, лук и други, обичащи по-песъчливи почви.

6. Железни стружки или дребни парченца желязо, малки пирончета.

Понякога при определени овошки и растения се забелязва жълтеене на листата. Това обикновено е знак за недостиг на желязо. Често явление е при прасковата и недостигът се нарича хлороза. Най-лесно е да намерите железни стружки и да ги разпилявате по почвата около ствола на дръвчето. Не след дълго балансът е възобновен, и то съвсем екологично и безобидно - желязото се разгражда и постъпва в почвата по естествен начин.
С описаните методи на торене се доближаваме много до естествените природни процеси на плодородието. Става излишна употреба на изкуствени торове, които съдържат хлор и всевъзможни вредни съединения, буквално отравящи почвата. Когато тя е жива, чиста и следва присъщите си процеси, плодородието е неизбежно и дългосрочно - иначе с времето се получава обратен ефект.

# data[].attributes.attachment_link.title
ЕСТЕСТВЕНО ТОРЕНЕ НА ГРАДИНАТА - Bulgarian VEG Society

# data[].attributes.attachment_link.description
Автор текст и фотографии: ТИХОМИР ТРАЙКОВ За въпроси и друго виж фейсбук-група на автора ТУК. Съществуват няколко вида торене, което е напълно безопасно за нас и самите растения и ги снабдява с абсолютно всички вещества, които са им необходими. 1. Ферментирала птича тор. Към не угнила, а прясна тор от птици се добавя вода докато стане ...

# data[].attributes.headline
Подхранване на почвата

# data[].attributes.subject
Подхранване на почвата

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В последните години органичната градина става все по-популярна, а методите, които използваме за продукцията, са важни за нашето здраве и за здравето на планетата ни.

За да се присъедините към голямото семейство на органичното градинарство, прочетете нашите предложения за естествена тор. Те могат да се използват както за градината, така и за саксиите. Някои от тях могат да бъдат направени у дома с подръчни средства.

Подхранване с остатъци от трева

Ако имате площ в градината, засадена с трева, ето ви и първият начин. След като окосите тревата, не я изхвърляйте. Използвайте я, за да я насипете около зеленчуците или при цветята. Предпазва от плевели. Богата е на азот, което е основно хранително вещество за повечето растения.

Подхранване на почвата с плевели

Много от плевелите, които се намират в градината ви са също богати на азот и съответно представляват прекрасен начин да направите своя собствена тор. Как да стане това? След като оплевите, натрупайте плевелите в дълбок съд - кофа или буре и залейте с вода. Оставете седмица или две и полейте растенията си. Прекрасен начин да наторите по естествен начин.

Подхранване на почвата с биологичен отпадък от кухнята

Компостирането става все по-модерно у нас. А какво по-лесно от това да съберем остатъците от готвенето - обелките от различни плодове и зеленчуци са ефектния начин да си набавим тор по естествен начин.

Компостът освобождава множество хранителни вещества бавно. Това означава, че може да торите само един път в годината или един път на две години. Компостът задържа влагата в почвата и е перфектното разрешение за дълги и сухи лета.

Подхранване с листа от дървета

Есента е красив сезон, който обагря земята с най-различни цветове. Падането на листата обаче се превръща в непрестанно задължение за вас. Вместо да ги събирате и изхвърляте, просто ги нахвърляйте в градината. Те са богати на минерали привличат земните червеи и задържат влагата.

Освен да ги нахвърляте или да ги компостирате, може да ги смесите с почвата на растенията в саксии. Резултатът ще е бурен растеж и/или цъфтеж.

Подхранване с остатъци от кафе

Остатъците от кафе имат множество приложения в кухнята и градината като едно от тях е подхранване на почвата. Растения като домати и боровинки например се нуждаят от по-киселинна почва. Кафето ще помогне за това. Изсипете остатъците директно върху почвата или ги смесете с вода и полейте. Ако изберете втория вариант добра идея е да накиснете кафето за седмица за максимален ефект.

Подхранване с черупки от яйца

Варта често се използва за торене в градини, в които преобладават растения, които не обичат киселинна почва. Вместо да купувате вар обаче, може да използвате черупки от яйца за целта. Те съдържат 93% калциев карбонат. Измийте ги, оставете да изсъхнат и начукайте. После разпределете на необходимите места.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
подхранване на почвата

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
естествени начини за подхранване на почвата

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
начини за подхранване на почвата

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
как да подхраним почвата

# data[].attributes.attachment_link.title
Естествени начини за подхранване на почвата | Advice.bg

# data[].attributes.attachment_link.description
В последните години органичната градина става все по-популярна, а методите, които използваме за продукцията, са важни за нашето здраве и за здравето на планетата ни. За да се присъедините към голямото семейство на органичното градинарство, прочетете нашите предложения за естествена тор. Те могат да се използват както за градината, така и за саксиите.

# data[].attributes.headline
Уникална екосистема

# data[].attributes.subject
Уникална екосистема

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Този уебсайт съхранява „Бисквитки“ на компютъра Ви и работи със системи за уеб-анализи за оптимизиране на уебсайта и за да може да Ви осигури персонализирано обслужване. Използвайки уебсайта, Вие се съгласявате с използването на „Бисквитки“ или проследяване. Благодарение на новия Закон за защита на личните данни (GDPR), всяка онлайн компания е длъжна да даде възможност на потребителя да деактивира проследяването. Можете да направите това от нашата политиката за лични данни, която също предоставя повече информация по темата.

# data[].attributes.attachment_link.title
Черно море | Уникална Еко система

# data[].attributes.attachment_link.description
Или какво не знаем за този уникален воден басейн?Дълбоко свързани с идеята за водата и нейната сила, ние се вълнуваме от темата за нашето Черно море. Решихме да съберем малко известни факти и интер...

# data[].attributes.headline
История на Черно море

# data[].attributes.subject
История на Черно море

# data[].attributes.headline
Природното богатство на България

# data[].attributes.subject
Природното богатство на България

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Билките – природното богатство на България

# data[].attributes.attachment_link.title
Билките – природното богатство на България

# data[].attributes.headline
Създателят на градината

# data[].attributes.subject
Създателят на градината

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Лято е, търсим прохладата на бриза в Морската градина - Бургас, сянката на многогодишните дървета в Борисовата градина и по софийските улици, наслаждаваме се на картините от цветя... Кой е той, създателят на голяма част от това богатство? Роденият на днешния ден преди 135 години ландшафтен архитект Георги Духтев (1895 - 1955), завършил паркоустройство и градинарство в Австрия. И мечтата му да създаде нещо ново. Пренебрегва предложението на цар Фердинанд да ръководи парка на двореца Евксиноград, за да превърне с вдъхновение и умения голото и ветровито крайбрежие на Бургас в красива и богата на видове градска градина. Началото е през 1910 и до 1924 г. градината оживява: алеи, широколистни и вечнозелени дървета, някои от тях внесени от Сирия и Ливан, цветя от Унгария, Италия, Франция... Заради великолепието от аромати бургазлии я наричат „Парфюмерийната градина". И след това нови хоризонти - през 1934 г. Духтев спечелва конкурс за управител на градините и парковете на София. И отново работи с размах. Разширява Борисовата градина до сегашните й размери, създава красотите на алпинеума, а от приятелството му с японския посланик се появяват първите у нас японски вишни и рози. Г. Духтев дава живот на 600 000 дъpвета и 800 дка зелени площи в cтолицата. Легендарните липи и кестени по софийските улици, много от кварталните градинки и зелени площи са негово дело. Старата част на Морската градина - Бургас е обявена за паметник на парковото изкуство, а през 2019 г. община Бургас учредява награда на името на Георги Духтев.

# data[].attributes.attachment_link.title
СЪЗДАТЕЛЯТ НА МОРСКАТА ГРАДИНА В БУРГАС - ИНЖ ГЕОРГИ ДУХТЕВ СТР ДСК

# data[].attributes.attachment_link.description
Лято е, търсим прохладата на бриза в Морската градина - Бургас, сянката на многогодишните дървета в Борисовата градина и по софийските улици, наслаждаваме се на картините от цветя... Кой е той, създателят на голяма част от това богатство? Роденият на днешния ден преди 135 години ландшафтен архитект Георги Духтев (1895 - 1955), завършил паркоустройство и градинарство в Австрия.

# data[].attributes.headline
Къщичка от приказките

# data[].attributes.subject
Къщичка от приказките

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Къщата има интересна история, преплетена с биографията на Георги Духтев – архитекта на бургаската Морска градина. Роден през 1885 г. във Варна и живял в двореца "Евксиноград", където работи майка му, той става личен стипендиант на цар Фердиданд и завършва института по паркоустройство и цветарство в Айсбург, Австрия. Въпреки че е подготвян да управлява парка и цветарниците на двореца "Евксиноград", той не остава във Варна. Младият ерудит иска да направи нещо съвсем ново и по негово настояване е назначен през 1910 г. за управител-градинар към Община Бургас. Той е човекът, под чието ръководство определеният терен за Приморска градска градина на Бургас е облагороден, залесен и оформен с алеи.През 1923 г. Георги Духтев и семейството му са настанени именно в тази къща, построена за управителя на парка.

Днес в къщата се помещава бургаската хидро-метеорологична обсерватория към Националния институт по метеорология и хидрология към БАН.

# data[].attributes.attachment_link.title
Къщата на Георги Духтев

# data[].attributes.attachment_link.description
Къщата има интересна история, преплетена с биографията на Георги Духтев - архитекта на бургаската Морска градина. Роден през 1885 г. във Варна и живял в двореца "Евксиноград", където работи майка му, той става личен стипендиант на цар Фердиданд и завършва института по паркоустройство и цветарство в Айсбург, Австрия.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Има ли град край морето без крайбрежен парк? Това се питам при една от поредните ми разходки  в морската градина на Бургас. Опитвам се да си представя какво би било, ако градината я няма... И не мога. Без нея Бургас не би бил това, което е. Ако приема думите на поета Антоний Бинчев, че "Бургас е длан, протегната в морето", то Морската градина е гривната, която я украсява. Рисувам във въображението си искрящи на слънцето изумруди, нефрити, хелиодори, малахити... Подредени изящно, като брюкселска дантела... Наблюдавана от морето, тази зеленина е призивно мамеща - да стъпиш сред нея, да вдъхнеш дълбоко неповторимата морска свежест, да се оставиш на спокойния шепот на листата, към който птиците добавят  своите напеви...

Сядам на близката скамейка и се опитвам сред изобилието от звуци да чуя и гласа на морето. Долавям го, приглушено. За да го видя, трябва да доближа алеята до брега. Но сега ми стига наситеното зелено, което сякаш гали уморения ми от сблъсъци със стени поглед. Колко ли птици са избрали за свой дом дървото отсреща?  То е старо, може би от първите, сложили началото на парка. Замислям се за времето преди повече от сто години. Разказвали са ми, а съм и чела, че градина е имало и тогава, но е била малка и неподредена. За да се превърне в истинско място за отдих и наслада заслугата се пада на Георги Духтев.  За него се знае, че е роден във Варна, че имал влечение към ботаниката още от малък. За това сигурно е допринесъл и фактът, че едва ли не е живеел сред красивия парк на " Евксиноград", където майка му  прислужвала в двореца. И  е общувал с цар Фердинанд, който също е бил запален ботаник и често посещавал прекрасната си лятна резиденция. Точно Фердинанд забелязал увлечението на Георги, оценил го и решил да му даде възможност да развие таланта си. Така младежът се озовал в австрийския град Айсгруб като личен стипендиант на царя, за да учи паркоустройство и цветарство. Завършва с отличие през 1909 година, но не се завръща в " Евксиноград, а воден от желанието си да създаде нещо ново още следващата година става управител - градинар в Бургас. Предизвикателството е голямо. И така от началото на 1910 година 25 - годишният Георги Духтев започва да реализира замисъла си върху отредения за морска градина терен от 78 дка. Той проектира и облагородява бедната и замърсена солена почва, за да я подготви за растенията, които ще я превърнат в истински зелен оазис. Около година му е нужна, за да засади  дървета и храсти и да оформи алеите. Две годин по-късно  градината вече е оградена, около алеите са засадени едроразмерни широколистни и вечнозелени дървета, оформени са  фигури от цветя и цъфтящи храсти. Любопитното е, че Духтев не е засаждал малки фиданки, за които са били нужни години, за да израстат. Той е разпоредил да се докарат вече израсли дървета, внимателно изкоренени, които били засадени в големи ями, подготвени с обогатена пръст.  Докато работил по градината, Георги срещнал и любовта. През 1923 година минава под венчило с хубавата бургазлийка Елена Калпакчиева.  Семейството заживява в специално отредена къща, сред самата градина. Там, сред зеленината, се раждат и двете им деца - Димитър и Лиляна. Къщата в алпийски стил още стои. Красива къща... Веднъж дъщеря ми, беше много малка тогава, ме попита дали тук живее Снежанка. През 1934 година в общи линии проектът на Духтев е осъществен. С помощта на свой приятел докарва цветя от Унгария, Цариград, Италия, Франция... Пристигат и дървета от Сирия и Ливан. Сам той прави кръстоски от различни видове. Така се постига неповторимото разнообразие от екзотични растителни видове, което донася и популярното тогава сред бургазлии име "Парфюмериината градина". Е, Фердинанд се разгневил, че Духтев не се завърнал в "Евксиноград" и, един вид, не му се осъществила инвестицията... Не искал даже да го види, тоя черен неблагодарник! Но след години, когато все пак поразмислил, споделил, че е доволен от постигнатото от Георги и му е благодарен.

Самият Духтев след Бургас разгръща таланта си в София, получава кавалерски кръст  от цар Борис ІІІ, че  и от сръбския крал Александър ІІ, който при едно от посещенията си в София бил възхитен от способностите на Георги да превърне голото поле около гарата в живописна гора. А ако беше видял и Борисовата градина с лятната къпалня... Но това е друга тема. Та - през 1934 година Духтев спечелва конкурс и заминава за столицата. От това Бургас обаче не печели. Няма го Духтев, няма я и тази любов и грижа. И сътвореното от него постепенно започва да запада, част от растенията загиват. Сещам се за уникалното дърво с листа като ветрило - "гинко".

Не знам колко са били преди, сега са останали 3-4. И съм виждала да берат от листата му за чай.

Морската градина с любов е наричана още "Булеварда". Чувала съм от стари бургазлии, а и сега някои още употребяват това название. В началото на века в контраст с тесните криволичещи улички на града градината до морето наистина си е заслужила  името "Булеварда". И сега тя никога не остава пуста. Независимо от сезоните. В по-близкото минало - заради спокойствието и прохладата на сенчестите алеи през лятото, заради Казиното, кацнало над морето и превърнато сега в истински център на изкуството, заради концертите на духовите оркестри на лятната естрада "Охлюва", а е имало и танци... Заради скулптурите, съжителстващи с живописните зелени и цветни кътчета, и заради паметника на Пушкин, зад който се е извисявала арка от увивни растения и рози...

Спомням си и зоологическата градина. Любимо място на децата, а и на по-големите. Няма я отдавна. Няма ги и августовските седмици на гостоприемен Бургас, които са събирали бургазлии и летовници. За тяхното провеждане през 1934 година са построени фонтана и "Охлюва". Както я няма и ботаническата градина с много редки растения - тя е просъществувала до 1975 година.  Част от скулптурите, които са дело на участници в популярния преди години международен пленер, провеждан в "Отманлий" , все още стоят, други са изпочупени или съборени. Чакат по-добри времена - да бъдат вероятно заменени. Оцелели са и много паметници. Имената на част от тях на родените след 1990 година не говорят нищо. Но пък паметникът на Александър Сергеевич Пушкин, който е  един от най-красивите паметници на поета в света, все така е сред любимите места за срещи в градината още от 1952 година. И никога не остава без цветя. Негов автор е Петко Задгорски. Като говоря за паметници, се сещам и за по-новите. Пантеона вече не е това, за което е изграден, "вечният огън" е изгаснал.  Невъзможно е вече да се видят младоженци, които се фотографират на фона на паметника. Затова пък близо до Пушкин сега са паметниците на  поетичните символи на Бургос Христо Фотев и Петя Дубарова.  Пред Летния театър е бюстът на  Апостол Карамитев.  И нещо съвсем ново, точно до Казиното - паметникът на моряка. Кой знае защо, но е едно от любимите места на децата. Сигурно заради стълбите, които гледани отдалеч, наподобяват осморка.  Сред  спомените от  детството е  и стената на приказките -  декорирана с керамични фигурки, оформящи сцени от известни  приказки. Днес тя представлява истинско вълшебно кътче, а езерцето около нея е  любимо за децата.

От някогашната "Парфюмерийна градина" не е запазено много, но за нея най-добре си припомняме по време на изложението за цветя "Флора". В края на април  от 1980 година до днес в една обособена част от градината се смесват невероятни цветове и аромати!

Сегашната морска градина носи очарованието на билото преди, съчетано с днешното. Огласена от детски смях, тя продължава да бъде най-подходящото място за отмора, за каране на велосипеди, за демострации на майсторство с ролери, за срещи, за романтични преживявания, за спомени, а защо не и за усамотение и разговори със самия себе си. Добавям и популярните "капани", събиращи на цаца и бира почти половината град.

И най-новото от последните години – подновените алеи и осветление, фестивалът на пясъчните скулптури, подновената лятна естрада „Охлюва”, която не остава без изпълнители и публика, морската алея на книгата...

Мисля си - какво ли ще е, ако  се осъществят и всички други идеи за обновление на парка, за детски атракцион,  за нов модерен комплекс на мястото на „Флора”. Чува се, че в него ще  има закрити градини с екзотични цветя, конферентна зала, киносалон, библиотека и подземен паркинг, до който ще се достига откъм близкия булевард.

Свежи идеи за бъдещето на  морската градина дават и студенти от Университета по архитектура, строителство и геодезия. А какво би било, ако, както старата й част, признаят и новата  за паметник на парковото изкуство?

Мечтая си... Та какво по-добро място за мечтаене от тази пейка под зелената шатра на дървото, с изглед към морето, което дава началото на Бургас?  Каня ви да се присъедините...

# data[].attributes.attachment_link.title
Зeленото бижу на Бургас | Грамофона - новини от Бургас, България и света.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ако приемем думите на поета, че

# data[].attributes.headline
Лековитото злато на България

# data[].attributes.subject
Лековитото злато на България

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 1:14•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Sustainable Herbal Harvest in Bulgaria / Устойчиво ползване на лечебните растения в България

# data[].attributes.attachment_link.title
Лековитото злато на България/ The Medicinal Gold of Bulgaria

# data[].attributes.headline
Растителни видове

# data[].attributes.subject
Растителни видове

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Информационна Агенция "Фокус"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Светла Танева, началник отдел „Озеленяване" в Община Бургас, пред Агенция „Фокус" за изграждането на Морската градина в града, за редките видове дървета и опазването им.

Фокус: Едно от любимите места на бургазлии, особено през летните месеци, е Морската градина. Създаването й в сегашния вид е плод на дългогодишни усилия на много хора. Кога е започнало изграждането на градината?
Светла Танева: Много е спорен въпросът през коя година е създадена Морската градина, тъй като историята е дълга. За щастие, имаме една книга - „Зелената система на Бургас" на доц. д-р Апостол Апостолов, в която подробно са описани хронологията и създаването на Морската градина от отреждането на територията и постепенното реализиране на парка. Едни от първите данни говорят, че първоначално изграждането й е започнало от територията на сега съществуващите тенис кортове до хотел "Приморец". Впоследствие част от тази територия е отредена за изграждането на пристанище Бургас. Данните сочат за начало 1907 и 1908 година като първи, който се занимава със стопанисването и изграждането на територията на парка не е Георги Духтев, а Димитър Щерев. Има решение на Градския общински съвет от август 1907 година да му се заплати за извършената работа в Приморската градина и изграждането на една училищна учебна градина. След това, с решения на съвета и отреждането на частни имоти за територията на градината, както и редица последователно отпускани средства през годините, започва изграждането и първите залесявания на тази територия. Залесяванията се извършват от чуждестранната фирма „Вилхем Мюхел", собственост на Франц Немец. Те внасят първата растителност от Цариград. По-късно, със самото паркоустрояване на територията, изграждането на алейната мрежа и по-големите залесявания се занимава първия паркостроител у нас Георги Духтев.
Фокус: Неговото име остава в историята като създател на Приморския парк.
Светла Танева: Така е, защото той е първият паркостроител по професия. Той не само се занимава с Приморската градина в Бургас, но и с градината във Варна, и по-късно - с Борисовата градина в София, където отива на работа, но от 1910 година той се занимава с изграждането на Бургаския приморски парк, известен като старата част на Морската градина. Това е територията от х."Приморец" до паметника „Пушкин". През това време се извършват по-големите залесявания на територията и укрепването на свлачището, тъй като територията е свлачищна. Той изгражда и първите паркоместа - първия фонтан, поставени са и първите по-големи скулптури. Това става с добрата воля, гласуването и отпускането на по-големи средства, организирането на конкурси за визията на фонтана в старата част, паметника „Пушкин", територията на сегашното казино и територията на вече несъществуващите минерални бани в ниската част около крайбрежната алея и морето. В началото се правят големи залесявания с видове, които са внос и има голямо видово разнообразие - над 7000 вида. По стечение на обстоятелствата и времето, климатичните условия въздействат върху неблагоприятното развитие на някои от видовете и до Втората световна война оцеляват не повече от около 450 вида растителност. След това се внася наново растителност, правят се залесявания и нова алейна мрежа. Новата част на градината - от паметника „Пушкин" до „Флората" и надолу е била територия на бивши казарми и е не е било залесено. Всичко това са изкуствено създадени зелени площи и залесяването им започва от 1951 година. Реализирането е от порядъка на 1972 година до наши дни. В този участък са изградени „Чудната стена на приказките", езерото с водните лилии, които в момента ги няма, участъкът на „Флората" и територията около Летния театър, с неговите цветни партери и фонтан. В момента планираме цялостно благоустрояване на територията на фонтана, тъй като в наши дни не изглеждат добре.
Фокус: Ще се обогатява ли Приморският парк?
Светла Танева: През есенно-зимния сезон на 2008-2009 година бяха внесени около 220 нови дървета в старата и в новата част. Надяваме се те да се прихванат. Има стратегия и политика поетапно да внасяме дълготрайна декоративна растителност и през останалите години занапред, защото това, което забелязахме в старата част, която е паметник на градинското парково изкуство, е, че повечето от дърветата са пострадали. Те са обхванати от увивна лианна растителност - бръшлян, която не бе премахвана с години. След като извършихме резитби, под самия бръшлян видяхме огромни наранявания по стволове, липса на кора и съответно констатирахме доста лошо състояние на части от дървесната растителност. Във връзка с това, тъй като е паметник на градинското парково изкуство, сме подели кампания видовете да се подменят в близост със същите видове, за да запазим характера и вида на Морската градина, но това, от което доста сме притеснени с опазването, е че някои от дърветата бяха изпочупени. Чупят се и в момента, незнайно защо през късните часове на нощта, и това ни притеснява, тъй като опазването на дървесната растителност в парка е важно.
Фокус: Като територия самият парк ще се увеличава ли?
Светла Танева: В момента правим един проект за териториално разпределение и нова алейна мрежа на парк „Езеро", като презумпцията е, влизайки в Морската градина от пристанището и парк „Езеро", да стане част от един голям Приморски парк, който включва и територията около Атанасовското езеро.
Фокус: Какви са редките видове дървета, които могат да бъдат видени в Бургаската морска градина?
Светла Танева: Едно изследване на КНИПИТУГА / Комплексен научноизследователски и проектантски институт по териториално устройство, градоустройство и архитектура/ от 1987 година показва, че интересни видове в старата част са ликвидамбърът, големите форми на чемширите, ливанския кедър, който по-рядко се среща по нашите Черноморски ширини, летният дъб, тисът в централната част на парка. Лагерстремия индика е един много интересен лятно цъфтящ храст, някои хора го наричат летен люляк или индийски люляк.Той е разположен на територията около Летния театър и дори в момента може да се види цъфтящ. Пауловнията, която е много красиво не само листно-декоративно, но и красиво цъфтящо дърво с лилави цветове, е разположена около паметника на Пушкин и до Флора - Бургас, цъфти през пролетта с много интересни конусовидни съцветия в лилаво. Има и видове, които са типични за по-високите надморски височини като габъра и глога. Друг много интересен вид, на който хората се радват и коментират, е Macloura autanthiaca, което дава зелени набръчкани плодове като тенис топка.
Фокус: Отровни ли са тези топки, защото има хора ги събират и ги носят у дома, за украса?
Светла Танева: Доколкото знаем имат лек опияняващ ефект. Най- добре е хората ди си мият ръцете, когато ги събират. Впечатление ни прави, че доста ги използват за занимавка на кучетата.
Фокус: Освен Маклурата, какви интересни растения има още в парка?
Светла Танева: Черният бъз, белият бъз и иглолистното дърво Гинко билоба. То се среща около паметника на Христо Фотев и около Летния театър, прави интереси обагрени листа, предмет на събиране в последно време от доста граждани. Има други различни видове и форми ела, като се срещат гръцка ела до Флората, конколорка, която изисква много голяма осветеност. Имаме и испанска ела. В Морската градина има и хартиено дърво. По-големи залесявания с него са извършвани на скатовете откъм морето. Там има много големи масиви. То е с интересни по форма листа, които са мъхести и не е високо - около 5-6 метра е. Другите солитерни форми и ниски дървета са китайски мехурник, миризливата върба също е използвана за изолиране по периферията на парка. Има много храстови масиви от видове, които са повечето пролетно и лятно цъфтящи - люляк, котонеастри, различни видове дрянове. Интерес представлява розмаринът, който постоянно се къса и се носи по къщите. Общото видово разнообразие на храстите е около 150 вида и над 250 вида декоративни видове.
Фокус: Има ли магнолии? Спомням си, че преди години ми показаха една.
Светла Танева: Аз лично в парка магнолии не съм виждала. Засадихме две в градинката до Операта, които се развиват доста добре.
Фокус: В Бургаската Морска градина има и много красиви цветни петна.
Светла Танева: Цветните фигури в различните периоди на парка са имали много характерни рисунъци. В старата част на парка - типично за нея е било разпространено внасянето на палми, като акценти в геометричните центрове на цветните фигури. Съответно през различните години се е зацветявало по различен начин, така че не само да има сезонност, а и различен характер през определени години на парка. Такава е цветната фигура около старата детска площадка между шадравана и площадката, като и в новата част цветния партер около Летния театър. В момента се опитахме да върнем една цветна фигура отпреди десет години, но за съжаление, заради сушата имаме проблеми с цветните разсади и опазването им, което доведе до не толкова добрия декоративен ефект на тази фигура. Положихме доста усилия и грижи за фигурите около Флората и Пантеона и сега те радват окото на всеки посетител.
Фокус: Градината много спечели от възстановяването на парапета около Казиното. Предвиждате ли възстановяване на определени кътове, които са съществували преди, а сега са занемарени - като „Стената на приказките" и езерото с лилиите?
Светла Танева: За територията в новата част около Лунапарка миналата година започнахме едно проучване за реализирането на нов лунапарк. В тази част не е само стената на приказките и езерото с лилиите. Там има още едно езеро, което хората не го знаят, тъй като се намира в долната част на площадка, но върху него има лунапаркови съоръжения. Планираме тази зона да се обособи като един съвременен лунапарк, тъй като на територията на Бургас няма такъв. За съжаление, по големина зоната и растителността не позволяват внасянето на много по вид и брой съоръжения. От тази гледна точка бяхме ограничени. Специално за „Стената на приказките" и декоративното водно огледало планираме цялостно обновление с предпроектиране и възстановяване на тази стена с нови пластики и нова тематика на самите приказки, като запазим общия характер на стената. За територията около „Флората" в момента тече възстановяването на плувния басейн, така че да зарадваме посетителите на парка, като се надяваме територията да придобие характер на открита зелена къпалня.
Фокус: Спомням си, преди време организирахте конкурс сред студенти-архитекти за визията на части от морската градина, може ли да бъдат използвани техните идеи?
Светла Танева: В конкурса участваха студенти от Института за архитектура. Бяха представени интересни предложения. Едно от тях мен лично много ме впечатли и поздравявам колегията, която е негов автор, за територията около Пантеона. Използван е Пантеона с идея в центъра му да бъде направен един морски фар и много интересно решение на флората с един стъклени куполи, които да бъдат постоянно отворени. Имаше интересни решения, но това бяха само идеи, които биха могли да се ползват при едно бъдещо обновяване на Морската градина.
Фокус: Кой всъщност поддържа Морската градина в Бургас. Една част е на общината, друга на държавата. Това създава ли проблеми?
Светла Танева: За стопанисването на всяка една озеленена площ се сключва съответно договор за цялостно поддържане на зелените площи, на парковата мебел, на дървесно-храстовата растителност. Тази година сключения договор е с фирма „Бургасцвет-90". Тя се грижи и за новата, и за старата част на парка.
Фокус: Как опазвате растенията и дърветата? Факт е, че непрекъснато Приморският парк е обект на вандалски нападения. Самите граждани също не пазят.
Светла Танева: За съжаление, проблемът е наистина сериозен не само на територията на парка, а и в останалите зелени площи. Самосъзнанието, което имаме, е занижено. Често казано, не може навсякъде да сложим пазачи, за да опазят сътвореното за хората от самите тях. В тази връзка няколко пъти апелирам да пазим това което имаме. Трябва всеки, който вижда, че се върши нещо нередно, да реагира, да прави забележка и да сигнализира. В тази връзка искам да дам един пример за това, което ми се случи на мен в една страна, където нещата са доста по-уредени. Страната е Германия. По време на посещението ми там от джоба ми падна една носна кърпичка и пет човека ми направиха забележка, че аз съм изхвърлила нещо на улицата. Отидох и си я вдигнах. Защо ние не си правим забележки? Защо хората мълчат, когато са на улицата и когато някой си пуска кучето в тревните площи? Защо някой като вижда, че се чупи, не реагира? Не сме ли ние хората, които трябва да си правим забележки? На даден човек, като му се направят няколко забележки, той ще се вслуша. Нека да си правим забележки. Искам да призова гражданите да пазят, защото посещаемостта на тази градина особено през летния сезон е над десет хиляди човека на ден. И ако не я опазим, няма как да ни е хубаво, да ни е красиво, да ни е спокойно и да намерим точното място за разходка. Радвам се за това, че в градината има страшно много малки деца и често майки пращат на общината поздравителни писма за състоянието и поддържането на парка, което ни радва.
Катя НИКОЛОВА

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
национална сигурност

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
здравеопазване

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
световна криза

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
европейски съюз

# data[].attributes.attachment_link.title
Светла Танева: Около 400 са различните видове дървета и храсти в Морската градина в Бургас

# data[].attributes.attachment_link.description
Светла Танева, началник отдел „Озеленяване" в Община Бургас, пред Агенция „Фокус" за изграждането на Морската градина в града, за редките видове дървета и опазването им. Фокус: Едно от любимите места на бургазлии, особено през летните месеци, е Морската градина. Създаването й в сегашния вид е плод на дългогодишни усилия на много хора.

# data[].attributes.headline
Любопитни факти

# data[].attributes.subject
Любопитни факти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Черно море, наричано в миналото Евксински понт, е един от големите водни басейни и известно вътрешно море. Крайно море на Атлантическия океан, разположено между Източна Европа и Западна Азия, то е било легендарно векове наред.

Морето е популярно не само заради името си, което предполага, че то има доста враждебна природа, но и заради редица особености, които са доста необичайни.

Много дълго време то е наричано „враждебно море“ и това се е дължало на трудностите в навигацията. Древните моряци считали Черно море за трудно за плаване място, тъй като бреговете му били населявани от диви племена. В допълнение, аноксичното естество на водата в Черно море, благодарение на която процесът на разграждане е много бавен в най-долните водни слоеве, е станало повод за няколко зловещи легенди, които му носят още по-мрачна слава, съобщава marineinsight.com.

Разбира се, времената се менят и някогашният труден за навигация воден басейн се е променил. Той е дом на богата и красива флора и фауна и на над 10 малки острова. Сега Черно море е популярна туристическа дестинация.

Освен това има много интересни факти около Черно море, които привличат морските ентусиасти. Вижте най-любопитните от тях:

1. Разположение

Разположено на на 436 400 квадратни километра, Черно море се намира в Евразия, заобиколено от Европа, Кавказ и Анадола. Страните, които граничат с него, са България, Румъния, Турция, Украйна, Русия и Грузия.

С максимална дълбочина от 2212 м, в това вътрешно море се вливат няколко големи реки като Дунав, Южен Буг, Днепър, Риони и Днестър. Черно море е свързано със Средиземно море чрез Босфора и след това чрез Мраморно море и Дарданелите. Преди Средиземно море то е свързано още с Егейско и Критско море.

2. Името

Едно от най-малко известните неща е произходът на името на морето. Има много теории за това как морето е получило точно това име. Според някои, преди да бъде наречено „Черно“, водното тяло е било познато като „враждебно море“, най-вече заради наличието на диви племена по бреговете.

През вековете морето е било наричано по различен начин от отделните народи, но точно това название, което остава най-известното, се смята, че е дадено през Средновековието от турски моряци.

Има и други хипотези, предлагащи няколко причини за произхода на името. Според едно твърдение, бурите през зимата карали водата да изглежда черна и затова моряците го нарекли така. Друга теория изтъква, че потопените във водата предмети се покриват с черна утайка след известно време. Откриването на такива предмети може да е станало причина за това име.

3. Аноксична вода

Един от най-интересните факти за Черно море е неговата аноксична вода. По-точно, има значитетелна липса на кислород във водата. Черно море е най-големият меромиктичен воден басейн в света. Това означава, че горните слоеве на водата, богати на кислород, не се смесват с долните дълбоки слоеве. Така дълбините нямат пряк контакт с кислорода от атмосферата.

В резултат 90% от обема на Черно море е заето от бедна на кислород вода. Ето защо в дълбините на Черно море не само няма особено кипящ живот, но и потъналите кораби от древността са се запазили невероятно добре.

4. Пристанище на Ноевия ковчег

Според много морски геолози, Черно море е било езеро със сладка вода преди около 7000 години, когато заради покачване на нивото на Средиземно море в него нахлуват морски води. Във връзка с това мнозина смятат, че придошлите води са всъщност Потопът, за който се разказва в Библията.

Историите твърдят, че Ноевият ковчег заседнал на склоновете на планината Арарат в Турция, когато потопът свършил. Често археолозите спорят по този въпрос, но поради липсата на солидни доказателства тази част от историята на Черно море продължава да е сред най-обсъжданите.

5. Устойчиво ниво на водата

Нивото на водата в Черно море е едно и също поради липсата на значителни приливи и отливи. Заради това няма отклонения в нивото на водата, което го прави тихо и спокойно на повърхността.

Плуването в Черно море е възможно, макар че усещането е по-различно, отколкото в други водни басейни. Заради особености като високото ниво на минерали и сол, обикновено обектите се носят по водата.

6. Екзотични острови

В Черно море има няколко малки острови. Те са около 10 и пазят удивителна флора и фауна. Сред островите, които са разпределени между България, Румъния, Украйна, Турция и т.н., е Змийският остров, разположен до делтата на Дунав.

Българският остров Свети Тома също е известен като змийски заради присъствието на множество сиви водни змии, които го обитават и се хранят с риба във водите около него.

Други известни острови са Света Анастасия, Березан и Гуресун, Свети Кирик и Джарългач. По-важното е, че те се превръщат в големи туристически атракции.

7. Зловещи слухове

Един от най-интересните и страховити факти е вярването, че мъртвите обитават водите на Черно море. Останките на кораби и хора и други предмети, които по принцип се разлагат, все още могат да бъдат открити на морското дъно, векове след като са потънали.

Снимкa: Shutterstock

Колкото и интригуващо да звучи това, научното му обяснение е аноксичната същност на най-долните водни слоеве, която забавя разпада изключително много. Оттам и наличието на тленни останки във водата. А точно този феномен е причината за създаването на много мрачни слухове за него.

8. Туристическа атракция

Въпреки всички мистерии, свързани с Черно море, факт е, че то е голяма туристическа атракция почти целогодишно. Със своите планини и красиви брегове, страните около Черно море привличат пътешественици и морски ентусиасти. Освен с красотата си, то привлича и със своята история и археология. Всяка година голям брой круизни кораби минават от там.

Поставете оценка:

☆ ☆ ☆ ☆ ☆

Оценка 3.8 от 44 гласа.

# data[].attributes.attachment_link.title
8 любопитни факта за Черно море, които може би не знаете

# data[].attributes.attachment_link.description
Черно море, наричано в миналото Евксински понт, е един от големите водни басейни и известно вътрешно море. Крайно море на Атлантическия океан, разположено между Източна Европа и Западна Азия, то е било легендарно векове наред. Морето е популярно не само заради името си, което предполага, че то има доста враждебна природа, но и заради редица особености, които са доста необичайни.

# data[].attributes.headline
Ароматни масла

# data[].attributes.subject
Ароматни масла

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Лятото е идеалното време, в което можем да приготвим сами масла от ароматни билки. Така наречените маслени извлеци се получават чрез накисване на билките в растително масло.

Най-добре е маслото да е сравнително стабилно, каквито са зехтина или маслото от слънчогледови семки. Билките трябва да се берат рано сутрин и от незамърсени райони. Задължително трябва да се изсушат за няколко дни, защото влагата в тях може да предизвика бързо разваляне на маслото. След като са достатъчно сухи, билките се нарязват на ситно и се поставят в чист и сух буркан. Заливат се с масло, така че напълно да покрие растителния материал. Билките престояват в маслото между 30-40 дни като бурканът с тях се съхранява на тъмно и прохладно място. След този период, маслото се прецежда и се съхранява в тъмна бутилка в хладилник. Срокът на годност е между 8-12 месеца.

Маслените извлеци от ароматни билки са подходящи както за терапевтични, така и за козметични цели. В сравнение с етеричните масла, маслените извлеци не са така концентрирани, което ги прави приложими при бебета, деца и чувствителни към аромати хора. Не по-малко предимство е, че за разлика от етеричните масла, сами можем да си приготвяме в домашни условия маслените извлеци. Чрез тях можем да извличаме аромати на растения, от които не могат да се добият етерични масла.
6 маслени извлека от най-популярните билки през лятото:
1. Жълт кантарион - Има регенериращо действие. Използва се при натъртвания, мускулни травми, невралгични болки и изгаряния.
2. Лавандула - Действа успокояващо и регенериращо. Използва се при проблеми със съня. Подходящо за всеки тип кожа, включително бебешка и детска.
3. Лайка - Има успокояващо, противовъзпалително и имуностимулиращо действие. Използва се за суха и чувствителна кожа.
4. Мащерка - Има болкоуспокояващо, противовъзпалително и стимулиращо действие. Подходящо за мазна и смесена кожа.
5. Невен - Има успокояващо и противовъзпалително действие. Подходящо за чувствителна и суха кожа. Намира широко приложение в продукти за напукана кожа.
6. Розмарин - Има ревитализиращо, тонизиращо и регенериращо действие. Ефикасно при мазна и смесена кожа. Подходящо в антицелулитни комбинации.

Рецепта за масажно масло с регенериращо и противовъзпалително действие.
Маслото е подходящо при възпалена и зачервена кожата вследствие на механично изгаряне или излагане на слънце.

15 мл маслен извлек от невен
10 мл маслен извлек от лавандула
5 мл маслен извлек от жълт кантарион
10 мл масло от шипка
5 мл масло от авокадо
5 капки етерично масло от роза
5 капки етерично масло от смирна
5 капки етерично масло от немска лайка

Статия и рецепти: Валентина Славова
Всички изброени съставки за рецептата ще откриете наwww.ekomag.bg

# data[].attributes.attachment_link.title
МАСЛЕНИ ИЗВЛЕЦИ - АроМагично

# data[].attributes.attachment_link.description
Лятото е идеалното време, в което можем да приготвим сами масла от ароматни билки. Така наречените маслени извлеци се получават чрез накисване на билките в растително масло. Най-добре е маслото да е сравнително стабилно, каквито са зехтина или маслото от слънчогледови семки. Билките трябва да се берат рано сутрин и от незамърсени райони.

# data[].attributes.headline
Лесни стъпки

# data[].attributes.subject
Лесни стъпки

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Компостирането е процес на разграждане на органичните отпадъци в присъствие на кислород, при който се получава еднороден кафеникаво-черен ронлив материал подходящ за наторяване на земеделските култури и за възстановяване на почвеното плодородие.

Източник: www.mr-bricolage.bg

Компостирането е метод от типа „три в едно", тъй като с него се постигат поне три положителни резултата. В домашния условия чрез него се осигурява екологичен начин за оползотворяване на биоразградимите отпадъци - градински и част от битовите. Чрез него се намаляват емисиите и разходите на домакинството за тяхното транспортиране. От трета страна се осигурява хранителен субстрат за наторяване на растенията в градината - декоративна растителност, зеленчуци, овошкии др.

Почти две трети от отпадъците, генерирани в домовете, се състоят от органични компоненти (цветя, стари плодове и зеленчуци, утайки от кафе, пакетчета от чай, черупки от яйца, слама, стърготини, сено, тревни изрезки, дървени вейки и др.), които се разграждат по естествен път. Компостирането е процес на разграждане на органичните отпадъци в присъствие на кислород, при който се получава еднороден кафеникаво-черен ронлив материал, подходящ за наторяване на земеделските култури и за възстановяване на почвеното плодородие.

Основните условия за компостиране са кислород, влажност 40-70%, като повишаването ѝ води до ускоряване на процеса. Важна роля играят различни видове микроорганизми, действащи в аеробна среда: бактерии, гъбички, актиномицети, водорасли, протозои. Те присъстват естествено в органичната част на битовите отпадъци или могат да се добавят.

Важен фактор е температурата, като 50-60 градуса е най-подходяща. Високите градуси унищожават патогенните микроорганизми и плевелните семена. Намаляването ѝ обаче, е сигнал, че трябва да се добави въздух чрез разбъркване на компостната маса. За процеса са важни и съотношението между въглерод и азот, размера на частиците (надробения материал), киселинността на средата и др. Източник: www.meva-bg.com

Какви отпадъци се компостират и по какъв начин?
Отпадъците, които подлежат на компостиране се разделят на хранителни отпадъци, "зелени" (съдържащи азот (N) и "кафяви" (съдържащи въглерод (C). Зелените са тези, които са свежи и влажни, а кафявите са сухи и съдържат повече въглерод. За да се получи качествен компост е необходимо "зелените" и "кафявите" отпадъци да се смесят и да бъдат в съотношение C:N = 30:1 или на 4 части въглерод добавяме 1 част азот.

Тъй като "зелените" отпадъци се разграждат бързо, а "кафявите" бавно, процесът на компостиране се забавя, когато няма достатъчно "зелени" отпадъци. Когато количеството им се увеличи много в сравнение с "кафявите", се увеличава образувания амоняк - газ с неприятна миризма.

За да се ускори процесът на компостиране, използваните кухненски и градински отпадъци е добре да се смачкат, смелят, настържат или нацепят. Размерът на частиците е един от основните фактори, които влияят върху процеса.

Източник: www.bauhaus.bg

Компостирането протича в две фази:
Първата започва веднага след като материалът се смеси и натрупа на купчинка или се поставят в компостер. Активират се аеробните микроорганизми, които консумират кислород, освобождават въглероден двуокис и произвеждат енергия. Още през първите 12-48 часа температурата на суровината може да се повиши до 55-60 градуса. За да се контролират градусите, е необходимо да се преобръща компостната купчина. Така материалът се охлажда и се снабдява с кислород. Но най-важното е, че когато температурата се поддържа в тези граници, микроорганизмите работят спокойно. Тази фаза може да трае няколко седмици. Накрая на първата фаза вече се получава пресен компост.

При втората фаза температурата стига до 40-45 градуса и започва да спада прогресивно, като достига до стойности на стайната температура. Продължителността й може да е няколко месеца. В края ѝ се получава стабилизиран, т.е. узрял компост.

Пластмасови компостери , Източник: www.artyar.ru

Стъпки за домашно компостиране
Най-лестният начин за компостиране е като се направи купчинка в единия край на градината. Мястото трябва да е сухо и равно, да не е изложено на пряка слънчева светлина или на течение. После се отделя горния слой почва, разкопава се и мястото се навлажнява.

Купчината компост се прави на слоеве, което предполага добра смес от материали и равномерно разпределение на влагата на всяко ниво. Затова никога не смесвайте всички отпадъци наведнъж, а постепенно на слоеве, стъпка по стъпка.

Първата стъпка е да съберете достатъчно материал за създаването на един кубичен метър - купчина. Материалът трябва да е в правилната пропорция в съотношение 30:1 въглерод към азот. Надробете всички груби материали, за да имате повече място. Започнете купчината с 10-15 см. слой от слама, хартия, листа или дървени стърготини. Това е „постелка" от материали с високо съдържание на въглерод.

Градински компостер Източник: www.e-shop-bg.eu

Втората стъпка е да се добави 10-15-см слой от оборски тор, прясно окосена трева, обелки от зеленчуци и плодове, утайки от кафе, пакетчета от чай, свежо сено. Той е съставен от домашни боклуци с високо азотно съдържание. Прибавете 5-6 см. кухненски отпадъци. Следва тънък слой почва или дървени стърготини, листа, или стар компост, за да се предотврати появата на лоши миризми.

Ако са използвани плътни материали като тор или мокри листа, трябва да поставите дървени стърготини, слама или друг сух, обемист материал за подобряване на шупливостта.

Третата стъпка включва разбъркване на слоевете, богати на азот и въглерод. Това е важно за доставянето на необходимия кислород. Ако се спазват необходимите условия компостирането може да протече до 3-4 месеца. Обаче без наблюдение и разбъркване, необходимото време ще е 1 година.

Четвъртата стъпка е важна - периодично добавяне на вода. За да се получи качествен компост, е необходимо купчината да се поддържа влажна. Компостната купчина трябва да е направена така, че да отвежда валежите. Това е много лесно - просто трябва да е със заоблен връх, което помага и за задържане на топлината. През горещите летни дни и през дъждовните е добре купчината да се покрива с непропусклив материал. Направете тест за измерване на съдържанието на влага в компоста, като вземете част от него в ръка и стиснете с длани. Ако влажността е оптимална, при стискане трябва да паднат няколко капки. Ако е суха, просто добавете малко вода.

Източник: www.mr-bricolage.bg

Петата стъпка е продължителна - редуване на още слоеве, докато завършите купчината или запълните съда, в който компостирате. Препоръчителните размери на купчината трябва да са 1.2 м ширина, 1.2 м височина и 1.2 м дължина.

В домакинствата най-често се използват компостери, тъй като е по-удобно, по-бързо и по-хигиенично. По-лесно е регулирането на температурата, влагата и притока на кислород и елиминира лошата миризма.

Всеки може да сам да си направи такова съоръжение от налични материали в дома. Подходящи съдове са обикновен дървен сандък, кошер за пчели, стар варел, съоръжения от телена мрежа. Той може да бъде изграден от рециклирана пластмаса или от повредени дървени палети. Те се поставят направо на земята и на сенчесто място.

На дъното на компостера се поставят дървени клони, за да се осигури достъп на въздух. След това се нареждат последователно "зелени " и "кафяви" материали и хранителни отпадъци. След като се зареди компостера, материалът трябва да се разбърква и да се овлажнява периодично. Не трябва да се натрупват големи количества от едни и същи отпадъци. Компостът не трябва да е нито много влажен, нито много сух. Ако е прекалено сух, са необходими още "зелени" материали или вода. Ако е прекалено мокър, се поставят "кафяви" материали и се объркват.

За компостирането на есенните листа е достатъчно обикновено съоръжение от мрежа. Добре е листата да се намокрят добре, когато се поставят в съда. Полученият субстрат помага за подобряване на физическата структура на почвата и повишаване на нейното плодородие. Той може да се използва като мулч. Мулчът е органичен материал - торф, компост, слама, дървесна кора и др., който се разполага около стъблата на растенията като покривен слой. Потиска развитието на плевели и спомага за задържането на влагата. При заораване, може да се разпръсне над ливадата или над семената, да се постави в саксиите за цветя.

Многобройните приложения на компоста в домашни условия ще затвърди убеждението Ви, че с този полезен продукт сте свършили поне три важни дейности. Оползотворили сте органични отпадъци, наторили сте градински и саксийни растения и сте обогатили почвата в двора си.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
домашното компостиране в лесни стъпки

# data[].attributes.attachment_link.title
Домашното компостиране в лесни стъпки - Списание още за КЪЩАТА - Строителство, Архитектура, Проектиране | ka6tata.com

# data[].attributes.attachment_link.description
Компостирането е процес на разграждане на органичните отпадъци в присъствие на кислород, при който се получава еднороден кафеникаво-черен ронлив материал подходящ за наторяване на земеделските култури и за възстановяване на почвеното плодородие. Източник: www.mr-bricolage.bg Компостирането е метод от типа „три в едно", тъй като с него се постигат поне три положителни резултата.

# data[].attributes.headline
Полезни правила

# data[].attributes.subject
Полезни правила

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Правила за разделно събиране на хартиени и картонени отпадъци

1. Изхвърляй в предоставения съд само хартиени и картонени отпадъци, като например:

2. В съдовете за разделно събиране на хартия не се допуска изхвърлянето на:

Битови отпадъци (например салфетки, санитарни материали, угарки);

Силно замърсени или омаслени хартиени и картонени отпадъци (напр. мазна кутия от пица);

Хартии с нанесени специални покрития (напр. метални и пластмасови фолиа);

Всякакви други отпадъци, които не са хартиени.

3. Кутиите и кашоните трябва да са предварително сгънати.

4. Избягвай изхвърлянето в съдовете за разделно събиране на големи опаковки от велпапе и картон.

След като ги сгънеш до максимално редуциране на обема, събирай ги на подходящи за целта места и ги предавай на персонала, ангажиран с разделното събиране. Помни! Хартията се приема в заводите за рециклиране само когато е чиста! Ако изхвърлиш при чистата хартия органични отпадъци, мазнини, строителни отпадъци, кални клони и листа, унищожаваш труда на всички преди теб и спираш процеса на рециклиране!

Правила за разделно събиране на пластмасови и метални отпадъци от опаковки

1. Изхвърляй в предоставения съд само пластмасови отпадъци от опаковки, като например:

Пластмасови бутилки от вода, безалкохолни, олио и бира;

Кофички от кисело мляко и пластмасови бутилки от прясно мляко;

Туби и шишета от козметика и санитарни продукти;

Пластмасови чаши и тарелки /почистени от остатъците от храна/, палета и каси;

Метални кенчета от напитки и почистени консервени кутии;

Капачки от буркани и бутилки;

Найлонови торбички, стреч фолио и опаковъчно фолио.

2. В съдовете за разделно събиране на пластмаса не изхвърляй:

Блистери от лекарства, туби от масла и други вредни вещества;

Домакински електроуреди, авточасти и др.;

Отпадъци, които не са пластмасови.

3. Преди да изхвърлиш пластмасовите опаковки:

1) Изпразни ги от съдържанието им и ги почисти /например избърши мазнината с хартиена салфетка или изплакни/;

2) смачкай бутилките, чрез навиване, за да изкараш въздуха и да намалиш обема им, след това ги запуши с капачката.

Помни! Пластмасата се разгражда с години и замърсява най-много природата!

Внимавай да не изхвърлиш угарка от цигара при пластмасовите отпадъци. Запалените пластмасови отпадъци се гасят много трудно и замърсяват с отровни емисии въздуха.

Пластмасата е много лека, а с голям обем. Трябва максимално да я смачкаме, за да съберем повече в камиона. Така спестяваме гориво и намаляваме вредните емисии, изхвърляни във въздуха при транспортиране.

Един тон рециклирана пластмаса спестява електричеството на едно българско домакинство за две години;

Енергията, отделена при рециклирането на 1 алуминиева кутия, стига за 3 часа телевизионно време;

От 1250 кг алуминиеви вторични суровини се получава 1 тон алуминий - алуминият се рециклира изцяло и процесът може да бъде безкраен.

Рециклирането на един тон стомана спестява 1.5 тона желязна руда, 40% вода, 75% енергия и 85% по-малко въглеродни емисии във въздуха.

Правила за разделно събиране на стъклени отпадъци от опаковки

1. Изхвърляй в предоставения съд само стъклени отпадъци от опаковки:

Бутилки от всякакъв вид и цвят;

Стъклени бурканчета и шишета от козметични продукти;

Буркани от всякакви храни.

2. В съдовете за разделно събиране на стъкло не изхвърляй:

3. Когато предоставеният съд е препълнен се обърни към персонала, ангажиран с разделното събиране.

4. Преди да изхвърлиш стъклените опаковки:

1) Махни капачките и тапите;

2) Изпразни ги от съдържанието им /и без това са тежки/

3) По възможност ги изплакни /не е задължително, но помага да не полепва кал и прах/.

Помни! Стъклото за бутилки и буркани и плоското стъкло /за прозорци/ се преработват по различен начин, затова не трябва да се смесва.

Камъните и порцелана пречат най-много при преработката на стъкло, тъй като не се топят в пещите.

На практика стъклото се рециклира безкрайно много пъти /казват, че до 2000/.

Най-лесно е да започнеш като изхвърляш стъклените бутилки в зелените контейнери и пластмасовите в жълтите. Това е първата малка стъпка, за да дадеш своя принос за опазване на природата. Постепенно ще се увлечеш и ще ти стане навик. Опитай, ще видиш че изобщо не е трудно!

От екипа на ЕКОПАК

Затвори

0800 15253 Безплатен телефон за въпроси и сигнали на граждани за разделно събиране на отпадъци

Ние използваме бисквитки, за да подобрим навигацията, представянето и функционалността на нашия уебсайт. За повече информация относно бисквитките, моля прочетете нашата Политика за бисквитките. С използването на нашия сайт вие се съгласявате с нашата Политика за употреба на бисквитки

Съгласен съм

# data[].attributes.attachment_link.title
Полезни правила за разделно събиране

# data[].attributes.attachment_link.description
Изхвърляй в предоставения съд само хартиени и картонени отпадъци, като например: В съдовете за разделно събиране на хартия не се допуска изхвърлянето на: Битови отпадъци (например салфетки, санитарни материали, угарки); Силно замърсени или омаслени хартиени и картонени отпадъци (напр. мазна кутия от пица); Хартии с нанесени специални покрития (напр.

# data[].attributes.headline
Какви са ползите?

# data[].attributes.subject
Какви са ползите?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Светът от години търси начини за по-широко и по-пълно рециклиране на отпадъци - хартия, метали, стъкло, пластмаса - всичко, което се получава като отпадък в икономическия, обществения и битовия сектор.

Усилията за всестранно рециклиране на отпадъци са в различни направления, включително разработки на водещи научни екипи с най-съвременни технологии и апаратури. По този начин се получават доста изненадващи за огромната част от хората резултати.

Наскоро екип от Университета на Калифорния направи батерии от... изхвърлени стъклени бутилки. При това тези батерии се оказват най-добрите досега - сравнени с обикновените, съхраняваната от тях енергия е 4 пъти по-голяма и съответно издържат много по-дълго.

Разказано накратко, методът звучи, сякаш е станало лесно - бутилките се натрошават на прах, извлича се силициевият диоксид и се правят аноди, които се покриват с въглерод. Всъщност обаче, за да стане, се използва нанотехнология и - разбира се, голям научен потенциал.

Макар че за новия тип наносиликонови аноди се използва сложна наука, на практика се получава значително поевтиняване. Реално от непотребни стъклени бутилки се произвеждат батерии, с които електрическите автомобили да удържат пробега си без зареждане, а телефони, лаптопи и различните други мобилни устройства да се използват по-дълго.

При това тези батерии са с по-малки размери, и възможност за работа при големи температурни разлики - от жега до минус 60 градуса.

Удобството е ясно - ако досега постоянно ни се случва „по никое време" да търсим къде да си заредим телефона например, то това вече ще се случва далеч по-рядко.

Има разбира се и икономически ефект. Зареждането на телефоните в едно семейство със сигурност не „събаря" бюджета с набъбнала сметка за ток. Но умножено по милиарди, и като се прибавят и другите мобилни устройства, спестената енергия става значителна.

Батериите от рециклирано стъкло са показателни за многобройните възможности в общата система за рециклиране на отпадъци. Което засилва смисъла на разделното събиране на боклука.

На пещерния човек му е било лесно. Ние какво да правим?

Първобитните хора не са се занимавали с рециклиране на отпадъци: когато напълнели пещерата с боклуци, отивали в друга. С напредването на цивилизациите и появата на градовете обаче отпадъците започват да се осъзнават като проблем и се появява стремеж към тяхното управление. Първото известно организирано обществено сметище е било направено преди 2500 години край Атина.

Впрочем отпадъците сами са се заявили като проблем, когато се образуват градовете. Известни са чумните епидемии на Европейския континент през VІ и ХІV век, като през втората умират около 25 милиона души.

И в двата случая епидемиите са привнесени - в първия от Африка, във втория - от татарите. Със сигурност обаче безразборното изхвърляне на отпадъци е допринесло за разпространението, защото чумата се причинява от бацили в някои видове бълхи по плъховете. А многобройните ненаблюдавани сметища са техни естествени обиталища.

И още един факт от миналото в тази насока - в края на 14 век в Англия се забранява хората да изхвърлят отпадъци в канавки и реки. Така историята с жестоки примери е показала какви проблеми могат да създадат отпадъците.

Днес тези отпадъци са невъобразимо много. Само в България те са 20 000 000 тона годишно. В света пък само „модерните" електронни отпадъци - излезли от употреба компютри, телевизори и т.н. - са до 50 милиона тона годишно.

Това обяснява защо правителствата се стремят да се изкупуват отпадъците за рециклиране и от индустрията, и от битовия сектор. За целта се използват лицензирани компании, които имат широки мрежи.

Така например Норд Холдинг изкупува коли за скрап, за които плаща до 1000 лева на автомобил в брой и оформя документално дерегистрацията, черни и цветни метали, електрическо и електронно оборудване, и др.

С организираното изкупуване и рециклиране на отпадъци се провеждат и информационни кампании, които спомагат за екологичната нагласа на българите. Те все по-активно се интересуват от разделно събиране, депониране, оползотворяване на отпадъците.

Рециклиране на отпадъци в България

В момента България е сред добрите примери в Европа за рециклиране на отпадъци. През 2011-12 бяхме много закъсали - законодателството още не беше адаптирано с изискванията на ЕС, нямаше технологични възможности, заплашваха ни тежки санкции.

Тези недостатъци обаче са преодолени - нормативите са адаптирани, активно заработват заводи за рециклиране на отпадъци, създават се работни места.

По този начин сега сме над средното за страните от ЕС по пътя към основните цели - до 2020 година да се въведе рециклиране на 50% от отпадъците.

В някои отношения България е даже сред отличниците. Така например при домакинските уреди, електронните и електрическите инструменти, постигнатото рециклиране на отпадъци през 2014 година е до 85% при цели, посочени като директива, между 50 и 75 на сто.

В събирането на батерии и акумулатори пък сме стигнали до 300 тона на година, като ръстът за три години е повече от два пъти. В тези показатели сме сред първите три страни-отличници.

Доброто оползотворяване на отпадъците ще намали и потребността от сметища - броят на депата трябва да се свие с 10%.

Преработката на отпадъците може да възстанови суровинните качества на излезли от употреба материали и продукти, и да ги върне в същите производства, или да се получат продукти за други производства.

Така например стоманата може да се възстановява като суровина - с всичките й качества, безкрайно. От биологичните отпадъци може да се получава метан за гориво или за химическите производства. Като обработка на биологичен материал е интересен методът с използване на червеи, които „вършат черната работа" на преработването.

Почти безотпаден е методът „Оксалор". При него в завода постъпват различни отпадъци - пластмаса, метали, стъкло, органични отпадъци. Раздробяват се, разделят се, махат се вредните съставки и започват обработки с различни вещества, температури и т.н., при което се получават земеделски торове. От остатъчните продукти може да се прави и дизелово гориво без да се отделят вредни газове.

Ще ни трябва ли още една планета?

Целенасоченото събиране и рециклиране на отпадъци постига две основни неща - щади природата и носи икономически ползи, включително работни места за обработката на отпадъците.

Има и трето, то е социален ефект за подобряване на качеството на живот. С цялостната дейност по събирането на отпадъците се намалява вероятността да се правят нелегални сметища.

А на никого не му е приятно от тия сметища да плъзват миризми или от самозапалване през летните жеги, да се разнасят пушеци из големи райони.

Преработката на метали, хартия, стъкло и т.н. помага от природата да се черпят по-малко ресурси и да не се нарушават екологичните системи.

Ако например 1 тон стара хартия се преработи за ново производство, това ще спаси 17 дървета. Над 2 тона нефт пък се спестяват от новата пластмаса, направена от пластмасови отпадъци.

При стъклените отпадъци съществено е пестенето на калцирана сода - от нея ще се използват 300 кг по-малко, ако се използват 1000 килограма стъклен отпадък. Ще бъде спестен и кварцов пясък - 720 кг.

Тук трябва да се каже, че калцираната сода има много широко приложение - не само в стъкларството, но и за почистващи препарати, металургията, кожарството, производството на хартия.

В същото време находищата на естествена сода, от която се получава калцираната, са само няколко в света. Дори и големи, те не са неизчерпаеми. Впрочем същото важи и за всички природни ресурси.

Неслучайно Георгиос Кремлис, началник на отдел в ГД „Околна среда" на ЕК, коментира, че ако не се вземат мерки за консумацията на природни ресурси, ще ни трябват две планети.

За икономическите ползи е достатъчно да се споменат дори само алуминият и медта. В първия случай производството на нов материал от вторични суровини пести 95% от енергията, във втория - 85%.

# data[].attributes.attachment_link.title
Рециклиране на отпадъци - каква е ползата? | NORD Holding AD

# data[].attributes.attachment_link.description
Светът от години търси начини за по-широко и по-пълно рециклиране на отпадъци - хартия, метали, стъкло, пластмаса - всичко, което се получава като отпадък в икономическия, обществения и битовия сектор. Усилията за всестранно рециклиране на отпадъци са в различни направления, включително разработки на водещи научни екипи с най-съвременни технологии и апаратури.

# data[].attributes.headline
Какво представлява почвата? 

# data[].attributes.subject
Какво представлява почвата? 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Какво представлява почвата?

Почвата е сложно, динамично и живо тяло, което може да се разглежда като живата кожа на Земята. Състои се от минерални и органични компоненти, както и от въздух и вода. В много широк смисъл минералните компоненти се състоят от частици като пясък, тиня и глина, съставени от различни химически компоненти, докато органичните компоненти произлизат от живи организми, включително растения, бактерии, гъби, фауна и техните остатъци.

Почвите са важни резервоари на биоразнообразието. Между една четвърт и една трета от всички организми се срещат в почвата. Биоразнообразието на почвата може да включва организми, вариращи от микроскопично малки бактерии и нематоди, до безкрили насекоми, акари, мелипеди, земни червеи, къртици и мишки. Всяка от тези групи е богата на видове. Само в Германия например има 50 известни вида земни червеи. Всъщност разнообразието на живота в почвата в един район често е значително по-голямо, отколкото над земята. Често цитирано число е, че един кубически метър горска почва може да съдържа до 2000 безгръбначни вида.

Какво се случва в почвената екосистема?

Почвените екосистеми се различават значително, особено на ниво микрохабитат. Един и същи блок почва съдържа много разнообразни местообитания - почвена повърхност, под земята насипна почва и поресто пространство - като всеки слой е дом на различни организми. Например, повечето организми, живеещи в почвата, са много зависими и живеят в порите на почвата. Те могат да бъдат пълни с въздух или вода, като във всяка от тях живеят различни групи организми.

Има и други начини за разглеждане на почвените местообитания. Например, има микроскопични гранични слоеве между почвените частици, както и биологични горещи точки, включително ризосферата, където са корените на растенията, или дрилосферата около земните червеи. Пространството също е много важно.

И все пак всички тези видове във всички тези микрохабитати живеят заедно и си взаимодействат в това, което наричаме почвен биом. Те например могат да се хранят един с друг или фекалните пелети на едни осигуряват хранителни вещества за други. Тези взаимодействия в почвения биом са от съществено значение за функциите на почвата, които от своя страна осигуряват услугите на екосистемата.

Какви услуги предоставя почвата?

Структурата на почвата и органичната материя на почвата са два от най-известните примери, важни за услугите на екосистемата. Структурата на почвата[i] се определя от начина на съединяване на различни частици в почвената матрица. Почвата включва комбинация от по-големи и по-малки агрегати от почвени частици, пори, пълни с въздух и вода, и др. Почвените видове могат да работят директно върху структурата на почвата. Например земните червеи чрез своето ровене разместват частиците в почвата, като по този начин променят почвената структура. Някои от тези промени могат да се състоят в отварянето на нови пори и затварянето на други, в уплътняването на някои части или въвеждането на нови източници на храна за почвените организми. Земните червеи се смятат за инженери на екосистемата, тъй като наистина могат да разровят почвата.

Структурата на почвата е ключов фактор и във водния цикъл. Той играе роля в определянето на това колко вода може да поеме и задържа почвата, как я пречиства, как тази вода може да подхранва растенията и т.н. Представете си, ако почвата не може да задържи или пречисти водата, какво би означавало това за селското стопанство, наводненията или здравето ни.

Другият пример е хранителният цикъл, който включва колко органична почвена материя - т.е. въглерод, азот и фосфор - се приема и съхранява в почвата. Въглеродните добавки в почвата са изцяло органични и са в основата на почвената хранителна мрежа. Органичните съединения, като листата и кореновите връхчета, трябва да бъдат разградени до по-прости съединения от организмите, живеещи в почвата, преди да могат да бъдат използвани от растенията. В един доста сложен многоетапен процес един след друг различни организми разграждат мъртвите листа или клони и ги превръщат в неорганични съединения, които са подходящи да бъдат поети/използвани от растенията. Около 90 % от шумата се обработват от многоноги, земни червеи и дървесни частици. Без тези организми щяхме да сме заровени в шума.

Има почвени бактерии, които превръщат атмосферния азот в минерален азот, който е от съществено значение за растежа на растенията. Гъбичките транспортират хранителни вещества от едно място до друго в почвата. Всички тези микробни процеси се регулират от храненето на по-големи животни, които се хранят с тези микроби. Трябва да разглеждаме тези богати и сложни взаимодействия като същността на една добре функционираща система, която след това ни предоставя гореспоменатите услуги на екосистемата.

Всъщност здравите почви ни осигуряват голям набор от предимства. Например хранителният цикъл е от ключово значение за производството на храни и фибри. Съществуват също така ясни връзки с водния цикъл. Когато структурата на почвата е променена или унищожена, това влияе върху способността на почвата да пречиства, поема и задържа вода. Уплътняването или запечатването на почвата например може да доведе до повече наводнения.

Микробните ензими в почвата се изолират в лаборатории, за да се види как могат да бъдат използвани за промишлеността. Тези ензими могат например да заменят химикалите в хартиената промишленост. По подобен начин фармацевтичната индустрия използва бактерии от почвата за разработването на лекарства, в това число пеницилин[ii] и стрептомицин[iii].

Знаем ли достатъчно за биоразнообразието на почвата?

Почвената биология е област, която се изследва сравнително отскоро. Освен това почвата е среда, трудна за наблюдение. Въпреки това сме склонни да подценяваме това, което знаем. В Европа имаме добро общо разбиране относно групите организми, които се срещат в почвата и кои са нейните основни съставни видове. Разбираме добре и онова, което води до биоразнообразие, както и в основни линии как използването на почвата от страна на човека ще се отрази на нейното биоразнообразие. Има много източници на информация за почвите, включително Европейски атлас на почвеното биологично разнообразие[iv] на Съвместния изследователски център и Френски атлас на бактериите в почвата[v].

Въпреки това, за да наблюдаваме промените във времето, имаме нужда от динамични редове за биоразнообразието на почвата. Динамичните редове, с които разполагаме, често са за защитени природни обекти и там можем да видим, че биоразнообразието на почвата обикновено се поддържа и запазва. Освен това по-голямата част от настоящото наблюдение на почвата касае само химични съединения. Наред със замърсителите, трябва да следим и други параметри и да разберем как изменението на климата и различните селскостопански методи влияят на биоразнообразието на почвата и различните почвени функции, до които водят те. Редица проучвания са проведени в цяла Европа, но натрупаните знания не са събрани по начин, който ни дава възможност да създадем базови линии за Европа.

Почвата като цяло, и по-специално нейното биоразнообразие, са много специфични за конкретния обект. За ефективни мерки често е необходима по-подробна и специфична за обекта информация, не само относно биоразнообразието и разпространението на видовете и взаимодействията в даден обект, но също така и например за въздействието на дейността на човека и изменението на климата в този обект.

Кои са основните заплахи пред биоразнообразието на почвата днес?

Има много заплахи, включително замърсяване, свързани с нашите практики за използване на земята. Например пестицидите, хербицидите и другите химикали, свързани с интензификацията на селското стопанство, влияят върху разпределението на видовете и нарушават биоразнообразието на почвата. Сред останалите заплахи са физически промени като уплътняване и запечатване на почвите - покриване на почвата с изкуствени настилки като бетон или асфалт. Уплътняването намалява пространството на порите, като засяга видовете, които ги обитават, докато запечатването на почвите намалява въвеждането на въглерод и вода в почвата, както и разпространението на видовете.

Поради малкия си мащаб и тъй като представлява сравнително бавен процес, разпространението на почвените видове често се игнорира. Всъщност в по-дългосрочен план има много активно разпространение в рамките на ландшафта, което дава възможност за високи нива на биоразнообразие на почвата. Чрез намаляване на биоразнообразието на ниво ландшафт над земята чрез монокултури и хомогенизация на ландшафта, рискуваме да загубим и биоразнообразието в почвата.

Въздействието на изменението на климата, като например значителните промени във валежите (суша или наводнения), също може да повлияе на биоразнообразието на почвата. 2018 година беше толкова топла и суха, че наблюдавахме 90- 95 % намаление на почвените безгръбначни в някои от нашите обекти. Ако постоянно намаляваме разнообразието на видовете, всички тези дейности на почвата могат да бъдат засегнати.

Какво се прави за защита на почвата в Европа?

Налице са глобални и европейски усилия и инициативи, насочени към опазване на почвата, като например Глобалното партньорство в областта на почвата[vi], както и политики и директиви на ЕС - поне 18 директиви по моя оценка, включително общата селскостопанска политика. В тях са разгледани широк спектър от области - от намаляване на емисиите на замърсители и устойчиво използване на земята до повишаване на осведомеността. По-доброто прилагане на тези политики и директиви със сигурност би било и добра стъпка напред за опазване на биоразнообразието на почвите. На място могат да се предприемат много действия, като например намаляване на използването на торове и пестициди и възприемане на прецизно земеделие за земеделска почва.

Близо половината от целите за устойчиво развитие (ЦУР) са свързани с почвата - от чиста вода и смекчаване на последиците от изменението на климата, до нулев глад, но без здрава почва тези ЦУР няма да бъдат постигнати.
Дейвид Ръсел Copyright photo by Senckenberg, Jaqueline Gitschmann
Катедра по почвена зоология, раздел Мезофауна

Природонаучен музей на Шенкенберг, Гьорлиц, Германия

# data[].attributes.attachment_link.title
Интервю - Почва: живото съкровище под краката ни

# data[].attributes.attachment_link.description
Почвата е много повече от неодушевен пясък и тиня. Тя е пълна с живот, от микроскопични организми до по-големи бозайници, всички взаимодействащи в еднакво богат брой микрохабитати. Техните взаимодействия ни осигуряват храна и фибри, чиста вода, чист въздух, промишлени процеси без синтетични химикали и дори могат да осигурят лек за много заболявания.

# data[].attributes.headline
31 октомври - Международен ден на Черно море

# data[].attributes.subject
31 октомври - Международен ден на Черно море

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
31 октомври- Международен ден на Черно море /ВИДЕО/

На днешната дата отбелязваме Международния ден на Черно море. Датата е определена през 1996 година със Стратегическия план за действие за възстановяване и защита, подписан от правителствата на шестте черноморски държави - България, Грузия, Румъния, Русия, Турция и Украйна. Планът съдържа 59 мерки, насочени към ограничаване на замърсяването, по-ефективното управление на биоразнообразието и реализацията на екологични проекти в региона. Черно море е сравнително "младо" - преди около 8 000 години е било сладководно езеро. То е близо два пъти по-малко солено от Световния океан - в 1 литър повърхностна черноморска вода се съдържат средно около 17 грама соли, а в 1 литър океанска - средно 35 грама.

Териториалното море (12-милната зона) на България по протежение на 378-километровата граница е с площ 6360 кв. км. Черно море се подхранва от над 2 млн. кв. километра водосборен басейн, около една трета от площта на континентална Европа. Всяка година в него постъпват около 350 куб. км речни води от територията на над 20 държави от Европа и Мала Азия. Максималната дълбочина на Черно море е 2212 метра. Северозападната му част е по-плитка и в нея се вливат големите реки Дунав, Днепър, Днестър, Дон и Буг. Връзката му със Световния океан е чрез 35-метров естествен канал, т.н. Босфорски залив.

През последните години се полагат усилия за повишаване чистотата на водите, което пък директно се отразява върху здравето на хората, съхранението на разнообразието на морските обитатели и развитието на туризма. За постигането на това по Оперативна програма „Околна среда 2007-2013 г." напр., са инвестирани близо 350 млн. лева в изграждането и реконструирането на пречиствателни станции за отпадъчни води по цялото крайбрежие. Долното прекрасно видео е поздрав за Вас читателите, а то е дело на изключително можещия, младия и успешен екип от млади хора в Бургас.

Г. Георгиев

# data[].attributes.attachment_link.title
31 октомври- Международен ден на Черно море /ВИДЕО/

# data[].attributes.attachment_link.description
На днешната дата отбелязваме Международния ден на Черно море. Датата е определена през 1996 година със Стратегическия план за действие за възстановяване и защита, подписан от правителствата на шестте черноморски държави - България, Грузия, Румъния, Русия, Турция и Украйна. Планът съдържа 59 мерки,…

# data[].attributes.headline
Международно сътрудничество

# data[].attributes.subject
Международно сътрудничество

# data[].attributes.attachment_link.title
31 Октомври - Международен ден на Черно море

# data[].attributes.attachment_link.description
На този ден през 1996 година е подписан Стратегическия план за Черно море.
Стратегическия план за Черно море e:
Символ на надеждата за по-добро бъдеще за 16 милиона души от шест държави, населяващи крайбрежието му.
Олицетворение на ангажимента на прави

# data[].attributes.headline
Защо е важно да я пазим? 

# data[].attributes.subject
Защо е важно да я пазим? 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пръст, кал, глина, земя, почва: имаме много думи за нея, но малко са точните. В днешния виртуален свят много от нас са загубили буквално връзка с почвата. Но почвата е живата кора на земята, която покрива долния геоложки пласт и прави живота на земята възможен. Като въздуха и водата, почвата е част от животоподдържащата ни система.

Предците ни са били много по-тясно свързани с почвата. Много от тях са работели с нея всеки ден. Тогава, както и сега, почвата е играела ключова роля при осигуряването на храна. В миналото не е била разбрана ключовата роля, която почвата играе при изменението на климата, служейки като огромно естествено хранилище за въглерод.

Почвата и въглерода

Почвата задържа два пъти повече органичен въглерод от растенията. Почвите в ЕС съдържат повече от 70 милиарда тона органичен въглерод или около 7 % от общия глобален въглероден бюджет⁽⁸⁾. Повече от половината от съхранявания в земята въглерод в ЕС се намира в торфени блата във Финландия, Ирландия, Швеция и Обединеното кралство.

Поставете тези данни в контекста на това, че държавите-членки на ЕС произвеждат 2 милиарда тона въглерод годишно от всякакви източници. Затова почвата играе решаваща роля при изменението на климата. Дори и незначителната загуба на 0,1% въглерод, изпуснат в атмосферата от европейските почви, е равен на емисиите въглерод на допълнителни 100 милион коли по пътищата. Това представлява повишение от около половината от съществуващите коли в ЕС.

Почвата е ограничен ресурс

Представете си, че тази ябълка⁽⁷⁾ е планетата Земя. Разрежете ябълката на четвъртини и хвърлете три от тях. Останалата четвърт ябълка представлява сушата на земята.

50 % от тази суша е пустиня, полярни области или планини* - където е прекалено горещо, прекалено студено или прекалено високо, за да се отглежда храна. Разрежете четвъртината суша на половина. 40 % от останалата част е прекалено скалиста, стръмна, плитка, бедна или влажна, за да поддържа производството на храна. Отрежете тази част и ви остава много малка част от ябълката.

Погледнете крата, която обвива и защитава ябълката. Този тънък слой представлява плиткото покритие на почвата на земята. Обелете я и ще добиете представа от колко малка по размер плодородна почва зависим, за да се изхранва цялото население. Трябва да се съревновава със сгради, пътища и сметища. Също така е и уязвима на замърсяване и въздействията от изменението на климата. Често почвата губи надпреварата.

*Както ще прочетете, голяма част от земята, която е неподходяща за производството на храна, е важна по отношение на поглъщането на CO ₂

Органични вещества в почвата (SOM)

Ключовото вещество във връзката между почвата и съхранението на въглерод са „органичните вещества в почвата (SOM)". Това е сборът от жива и мъртва материя в почвата и включва всички остатъци от растения и микроорганизми. Това е изключително ценен ресурс, който извършва важни функции за околната среда и икономиката, и това е възможно, защото е цяла екосистема в микроскопичен мащаб.

SOM имат основен принос за плодородието на почвата. Те са елексирът на живота, по-специално живота на растенията. Свързват хранителните вещества с почвата, като ги съхраняват и дават достъп до тях на растенията. Предлагат дом на организмите в почвата, от бактерии до червеи и насекоми и им позволяват да преобразуват остатъци от растения и да достигат до хранителни вещества, които могат да бъдат поети от растенията и посевите. Също така поддържат почвената структура, като по този начин подобряват инфилтрацията на водата, намаляват изпаренията, повишават капацитета за задържане на вода и предотвратяват уплътняването на почвата. Освен това органичните вещества в почвата ускоряват разграждането на замърсителите и могат да ги свържат със своите частици, като по този начин намаляват риска от изтичане.

Знаехте ли?

Почвата се образува от скали и разлагащи се растения и животни⁽⁹⁾

Почвата помага за прочистването на водата, която пием, и въздуха, който дишаме - безплатно⁽⁹⁾

Здравата почва намалява риска от наводнения и опазва подпочвените водни запаси, като неутрализира или филтрира потенциалните замърсители.⁽⁹⁾

Почва, растения, въглерод

Чрез фотосинтезата всички растящи растения абсорбират CO ₂ от атмосферата, за да изградят собствената си биомаса. Въпреки това докато виждаме растенията да растат над земята, под повърхността се случва подобен растеж с подобен мащаб. Корените непрекъснато освобождават различни органични съединения в почвата, като захранват микробния живот.

Това повишава биологичната дейност в почвата и стимулира разграждането на SOM, като в резултат се освобождават минерални хранителни вещества, които са нужни за растежа на растението. Работи и в обратната посока: известно количество въглерод се прехвърля към стабилните органични съединения, които заключват въглерода и стотици години го държат извън атмосферата.

В зависимост от практиката за управление на фермерите, типа почва и климатичните условия, чистият резултат от биологичната активност може да бъде или положителен, или отрицателен за SOM. Повишаването на SOM създава дълготрайно хранилище за въглерода от атмосферата (в добавка към други положителни последствия). Намаляването на органичната материя означава, че емисиите на CO ₂ и нашите практики по управление добавят към общите емисии причинени от човека.

Затова начинът на използване на земята има огромно въздействие върху начина, по който почвата се справя с въглерода. От огромно значение е, че почвата освобождава въглерод, когато пасищата, управляваните горски земи или местните екосистеми се превръщат в обработваема земя.

Пустините се местят към Европа

Процесът на „опустиняване" - при който от жизнеспособната, здрава почва се оттичат хранителните вещества до такава степен, че тя не може да поддържа живот и дори може да бъде отнесена от вятъра - е много драстичен пример за един от проблемите пред почвите в цяла Европа.

„Природните условия: безводие, променливост и проливен характер на валежите, уязвими почви заедно с дългия списък с минали и настоящи човешки въздействия означават, че големи части от Южна Европа са засегнати от опустиняване," казва Хосе Луис Рубио, председател на Европейското общество за опазване на почвата и началник на научноизследователско звено към Университета във Валенсия и гр. Валенсия.

В момента 8% от територията на Южна, Централна и Източна Европа, около 14 милиона хектара, дават индикации за склонност към опустиняване. Това се увеличава до над 40 милиона хектара, ако се вземе предвид умерената склонност. Най-засегнатите страни в Европа са Испания, Португалия, Южна Франция, Гърция и Южна Италия⁽¹⁰⁾.

„Постепенното влошаване на почвата поради ерозия, намаляване на органичните вещества, повишаване на солеността или разрушаване на структурата, се предава на другите компоненти на екосистемата - водни ресурси, растителна покривка, фауна и почвени микроорганизми - в спираловиден механизъм, който в крайна сметка създава необитаем и безплоден ландшафт.

„Често хората трудно разбират или дори виждат последствията от опустиняването, тъй като по принцип те остават скрити и незабелязани. Въпреки това тяхното екологично въздействие върху селскостопанското производство, повишените икономически разходи от наводнения и свличания на земни маси, тяхното въздействие върху биологичното качество на ландшафта и цялостно въздействие върху стабилността на земната екосистема означава, че опустиняването е един от най-сериозните екологични проблеми в Европа", казва Рубио.

Опазване на почвата в Европа

Почвата е ключов и много сложен природен ресурс, чиято стойност все повече пренебрегваме. Законодателството в ЕС не обхваща комплексно всички заплахи и някои държави-членки не разполагат със специфично законодателство за опазване на почвата.

От години Европейската комисия разработва предложения за политика в областта на почвата. Някои държави-членки обаче ги смятат за противоречиви и разработването на политиката се забавя. В резултат на това почвата остава незащитена в степента, валидна за други ключови елементи като водата и въздуха.

На фокус: В името на торфа

Торфищните екосистеми са най-ефективните хранилища на въглерод сред всички екосистеми на земята. Торфищата обхващат едва 3 % от сушата в света, но съдържат 30 % от целия глобален въглерод в почвите. Поради това торфищата са най-ефективните дълготрайни хранилища на въглерод на земята.

Човешката намеса обаче лесно може да наруши природния баланс на производство и разлагане с превръщането на торфищата в производители на въглерод. Сегашните емисии на CO ₂от пресушаване на торфища, пожари и експлоатация се оценяват на поне 3000 милиона тона годишно - което се равнява на повече от 10 % от глобалните емисии от гориво от изкопаеми. Като цяло сегашното управление на торфищата е неустойчиво и има силно отрицателно въздействие върху биоразнообразието и климата.⁽¹¹⁾

7. Служба по опазване на природните ресурси, Департамент по земеделие на САЩ

8. Европейска комисия:European Commission, 2008, Review of existing information on the interrelations between soil and climate change („Преглед на наличната информация за взаимовръзките между почвата и изменението на климата")
9. http://ec.europa.eu/environment/pubs/pdf/factsheets/soil.pdf
10. Информационна система за опустиняването в средиземноморския басейн (DISMED)

11. Доклад на Програмата на ООН по околната среда, 2011 г., „Оценка на торфищата, биоразнообразието и
изменението на климата"

# data[].attributes.attachment_link.title
Почва - Забравеният ресурс

# data[].attributes.attachment_link.description
Пръст, кал, глина, земя, почва: имаме много думи за нея, но малко са точните. В днешния виртуален свят много от нас са загубили буквално връзка с почвата. Но почвата е живата кора на земята, която покрива долния геоложки пласт и прави живота на земята възможен.

# data[].attributes.headline
Атанасовско езеро

# data[].attributes.subject
Атанасовско езеро

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поддържаният резерват Атанасовско езеро се намира североизточно от Бургас, в посока към град Варна. През 1970 г. 170 ха от северната част на езерото са обявени за защитена територия, а през 1980 г. и за природен резерват. На 28 ноември 1980 г. поддържаният резерват Атанасовско езеро става част от Рамсарската конвенция (международно споразумение за опазване местообитанията на водолюбивите птици).

Пътят Бургас - Варна разделя езерото на две части - северна и южна. Средната им дълбочина е 30 см.

От миналото езерото е известно като място за добиване на сол. Солниците съществуват от 1906 г., когато Атанасовското езеро е било дадено на концесия за 30 години за строеж на солници. Строежът им е изоставен по време на Първата световна война. Езерото е дадено на концесия отново през 1921 г. на немска фирма, която разширява площта на солниците и през 1934 г. е налице първата продукция. Солниците са били използвани до 1973 г. И сега на територията на Атанасовското езеро са разположени изпарители на „Черноморски солници", които добиват морска сол. Добивът на сол се извършва по примитивен начин, който не се отразява негативно на обитателите на резервата.

Езерото е известно и като местообитание на защитени видове. В района му са установени 316 вида птици от 400 вида, които се срещат из цяла България. От тях 14 са световно застрашени: къдроглав пеликан (Pelecanus crispus), малък корморан (Phalacrocorax pygmeus), червеногуша гъска (Branta ruficollis), малка белочела гъска (Anser erythropus), тънкоклюн свирец (Numenius tenuirostris), ливаден дърдавец (Crex crex), белоока потапница (Aythya nyroca). От 316-те вида птици 83 са включени в Червената книга на България, а 170 вида са с европейско природозащитно значение.

Атанасовското езеро не замръзва през зимата, което го превръща в център за зимуващите водолюбиви птици. Езерото се намира и на прелетния път Via Pontica. Заедно с останалите езера в района на Бургас е едно от най-благоприятните места за нощуване на пеликаните и щъркелите между делтата на Дунав и Босфора.

През лятото езерото е изпълнено с кокилобегачи ( Himantopus himantopus), саблеклюни ( Recurvirostra avosetta) и др. видове птици. Най-многочислени са колониите на саблеклюните, кокилобегачите, малките и гривестите рибарки. Блатната лястовица (Кафявокрил огърличник - Glareola pratincola) е символът на резервата. Това е единственото място, където се размножава гривестата рибарка (Sterna sandvicensis), малката черноглава чайка (Larus melanocephalus) и дебелоклюната рибарка (Gelochelidon nilotica).

Установени са повече от 250 вида висши растения. Многобройни участъци са обрасли в различна степен с Европейска солянка (Salicornia europaea), среща се и Теснолистен папур (Typha angustifolia), Широколистен папур (Typha latifolia) и др.

Наред с блатния ирис (Iris pseudocorus), гърлицата (Limonium gmelinii) и мерендерата (Merendera sobolifera), тук се срещат и множество орхидеи. Най-интересен техен представител е птичето гнездо. Това е почти безцветна орхидея, а корените й са така оплетени, че наподобяват птиче гнездо, откъдето е дошло и името й. Всички диворастящи орхидеи в България са защитени видове.

В резервата се срещат 17 вида риби, по-голямата част от които са включени в Червената книга на България (Червената книга на България е списък със застрашени, изчезващи и изчезнали биологични видове, живеещи на територията на България). Срещат се още 12 вида гризачи, 5 вида насекомоядни и 6 вида прилепи.

В северните покрайни на Бургас, на изхода за Варна, в южната част на езерото се намира укритие за наблюдение на птици. До него може да се стигне с автомобил, градски транспорт, велосипед и пеш. Укритието има специални прозорци за наблюдение, така че птиците да не бъдат обезпокоявани. В укритието има подходяща оптика за наблюдение и информация за живота в резервата.

Достъпът до езерото е разрешен само по обозначените маршрути.

# data[].attributes.attachment_link.title
Атанасовско езеро - WELCOME.BG

# data[].attributes.attachment_link.description
Поддържаният резерват Атанасовско езеро се намира североизточно от Бургас, в посока към град Варна. През 1970 г. 170 ха от северната част на езерото са обявени за защитена територия, а през 1980 г. и за природен резерват. На 28 ноември 1980 г. [...]

# data[].attributes.headline
Бургаско езеро - Вая

# data[].attributes.subject
Бургаско езеро - Вая

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Бургаското езеро се намира в сърцето на град Бургас, между два от жилищните му квартали – Горно и Долно Езерово.

Наричат го още езерото Вая. То е най-голямото естествено езеро в страната. Заема площ от 2899,9 ха.

Защитената местност Вая е обявена със заповед № РД-405/4.12.1997 г.

Интересен факт е, че крайбрежното езеро – лиман е соленоводно, понеже е свързано с морето чрез канал. Връзката му с морето осигурява не само постоянен приток на солени води, но и на соленолюбиви видове риба във водоема. Езерото обаче се пълни и от водите на реките Айтоска, Съндърдере и Чукарска, които се вливат в западната му част. От морето езерото е отделено от пясъчна коса, върху която днес е изградена индустриалната зона на град Бургас.

Вая е част от трите най-значими комплекси от влажни зони за водолюбивите птици по черноморското ни крайбрежие. Тук с помощта на експерти от Българското дружество за защита на птиците може да видите през различните сезони на годината около 260 вида птици. Много от тях са редки за страната и Европа, а девет вида са застрашени от изчезване в световен мащаб. Малко са местата в България, където може да наблюдавате събрани на едно място колонии на гнездещи нощни чапли (Nycticorax nycticorax), малки бели чапли (Egretta garzetta) и гривести чапли (Ardeola ralloides).

Разхождайки се покрай езерото през зимата, имате шанс да се полюбувате на малките корморани (Phalacrocorax pygmeus), къдроглавите пеликани (Pelecanus crispus), красивите и открояващи се червеногуши гъски (Branta ruficollis) и нежните тръноопашати потапници (Oxyura), кафявоглави потапници (Aythya ferina) и качулати потапници (Aythya fuligula).

Вая е предпочитано място за почивка по време на миграция за много видове, минаващи по невидимата прелетна магистрала Via Pontica.

Защитената зона Бургаско езеро е част от националната екологична мрежа НАТУРА в България. Обявена е съгласно Директивата за дивите птици с цел опазване и поддържане на местообитанията на защитени от закона видове птици, както и за постигане на тяхното благоприятно природозащитно състояние. Един от предметите на дейност в защитените зони е възстановяването на местообитанията на видове, които се опазват в тях. При посещение на защитената зона трябва да се пази спокойствието на нейните обитатели.

Burgas, Bulgaria.

# data[].attributes.attachment_link.description
Бургаското езеро се намира в сърцето на град Бургас, между два от жилищните му квартали - Горно и Долно Езерово. Наричат го още езерото Вая. То е най-голямото естествено езеро в страната. Заема площ от 2899,9 ха. Защитената местност Вая е обявена [...]

# data[].attributes.headline
Язовир Мандра

# data[].attributes.subject
Язовир Мандра

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мандра, а понякога и Мандренско езеро е голям язовир в Югоизточна България. Намира се южно от Бургас. До 1963 година е полусолено езеро.

Наименование
Носи името си от старото прозвище на с. Константиново - Мандрата. Името Мандренско езеро няма нищо общо с понятието мандра, тъй като такава на това място никога не е имало. Близо до с. Константиново е имало полицейски участък и когато са вкарвали някого там, между хората се е говорело, че са го „мандрували“ (биели); и от там - Мандрата.

Над езерото минава Виа Понтика - една от големите въздушни магистрали на мигриращи птици от цяла Европа.

География
То е най-южното от трите Бургаски езера, с площ на водната повърхност около 1300 ха. Дължината му е 8 км., максималната ширина 1,3 км. Разположено е в добре оформена речна долина, ориентирана напречно на морския бряг, като устието и язовирната стена са в непосредствена близост до южния край на Бургас. Четири реки се вливат в езерото: Изворска, Факийска, Средецка и Русокастренска. Езерото е било запазено в естествения си вид до 1934 г., когато се извършени корекции на някои от реките и са построени диги в западната му част за предотвратявания на пролетните наводнения. Втората основна промяна на езерото настъпва през 1963 г, с построяването на язовирна стена в източната му част. По този начин са унищожени обраслите с блатна растителност плитчини, прекъсва се връзката на езерото с морето и то става изцяло сладководно. Изчезват големите тръстикови масиви, а с тях и удобните места за гнездене на чапли, пеликани, патици и др. видове водолюбни птици. По този начин е била унищожена единствената колония на розови пеликани в България.

Крайбрежието на Мандра обхваща най-северните склонове на Странджа. Те се отличават с характерна горска растителност – циклами, див божур, снежно кокиче, минзухари.

Най-ценните части на езерото са поставени под закрила (устието на р. Изворска – с площ 151 ха), или са предложени за защитени територии (местността “Узунгерен” – с площ 210 ха).

Флора
А други части на езерото са обявени за защитени територии (част от устието на лимана-защитена местност "Пода", с площ 107 ха, устието на р. Изворска - с площ 151 ха, предложената за обявяване местност "Узунгерен"-с площ 210 ха). За разлика от другите езера крайбрежието на Мандра обхваща и най-северните склонове на Странджа. Те се отличават с характерна горска растителност-циклами, див божур, снежно кокиче, минзухари и др.

Фауна
Най-интересни са птиците на езерото и крайбрежието,където до сега са установени над 250 вида. От тях като световно застрашени са малкият корморан (1200 екз.), къдроглавия пеликан (338 екз.), червеногушата гъска (16 870 екз), тръноопашатата потапница (311 екз.), ливадния дърдарец (до 10 екз.). Най-значимото място за гнездене на птиците е "Пода", крайбрежните ливади, пясъчните брегове-за синявицата, пчелояда, червения ангъч и др. Зимните концентрации на кафявоглавата и качулатата потапници - съответно 17 000 екз. и до 13 000 екз., на пойния лебед (300 екз.) и малкия лебед (80 екз.) са най-високи за страната и на второ място по отношение на голямата белочела гъска (61 000 екз.) и червеногушата (до 17 000 през 1997 г.).Поради този факт Мандра е Орнитологично важно място с Европейска значимост.От бозайниците в района са най-добре запазени популациите на видрата и белката. Друга ценност на езерото са рибните му запаси и водоплаващият дивеч. Общо в езерото са установени 5 вида риби от Червената книга на България.

Мандренското езеро съхранява големи количества сладка вода, която е все по-рядък природен ресурс. Тя се използва за производствени цели от Нефтохим – Бургас.

Езерото е привлекателно за привържениците на познавателния туризъм през всички сезони. Съществуващите археологически разкопки и музей в Дебелт предоставят любопитна информация за тези земи по време на Римската империя.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
язовир мандра

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
община бургас

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
забележителности

# data[].attributes.attachment_link.title
Язовир Мандра, община Бургас

# data[].attributes.attachment_link.description
Язовир Мандра , община Бургас. Мандра, а понякога и Мандренско езеро е голям язовир......Информация

# data[].attributes.headline
Природозащитен център ПОДА

# data[].attributes.subject
Природозащитен център ПОДА

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тук може да прекарате един час или цял ден. Ще имате незабравими срещи с птичето многообразие на защитената местност по ваш избор - от терасата на природозащитен център „Пода" или при разходка по посетителската пътека. Ще имате на разположение бинокъл, далекогледна тръба и прекрасни познавачи на птиците, които ще ви разкажат интересни факти за тях.

Местността, разположена в южния край на Бургас, е едно от малкото места в Европа, където на площ от едва 1 кв. км са установени 315 вида птици - ¼ от всички видове на Европа! Тук е единствената по Българското черноморско крайбрежие смесена колония на бяла лопатарка, блестящ ибис, малък корморан, нощна, червена, гривеста, малка бяла и сива чапла.

# data[].attributes.attachment_link.title
Пода - Природозащитен център Пода - БДЗП - birds.bg

# data[].attributes.attachment_link.description
Тук може да прекарате един час или цял ден. Ще имате незабравими срещи с птичето многообразие на защитената местност по ваш избор - от терасата на природозащитен център „Пода" или при разходка по посетителската пътека. Ще имате на разположение бинокъл, далекогледна тръба и прекрасни познавачи на птиците, които ще ви разкажат интересни факти за тях.

# data[].attributes.headline
Природонаучен музей Бургас

# data[].attributes.subject
Природонаучен музей Бургас

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Природонаучнният музей в Бургас е единствен в района на Югоизточното Черноморие. Експозицията представя геоисторическото развитие и съвременното природно разнообразие на Югоизточна България и съдейства за опазването на уникалната природа на региона. Разполага с уникалните колекции ”Магичният свят на камъка”, ”Флора и фауна на планината Странджа”, ”Птичи ресурси на бургаските влажни зони”.

Музеят е част от Регионален исторически музей - Бургас, който през последните 10 години  е активно функциониращ културен и научен институт с изградена съвременна мрежа от четири основни експозиции - историческа, археологическа, етнографска и природонаучна. Те са разположени в красиви сгради – културни паметници, разположени в центъра на града, отдалечени на 4-5 минути една от друга.

Работно време:

1 юни - 30 септември: 10:00 - 19:00 часа, без почивен ден;

1 октомври - 31 май:    09:00 - 17:00 часа, от вторник до събота.

# data[].attributes.attachment_link.title
Природонаучен музей

# data[].attributes.attachment_link.description
Природонаучнният музей в Бургас е единствен в района на Югоизточното Черноморие. Експозицията представя…

# data[].attributes.headline
Музей на солта

# data[].attributes.subject
Музей на солта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Филиал музей на солта

Музеят на солта в Поморие е открит на 7 септември 2002г. Създаден е с финасовата подкрепа на Европейския съюз чрез програма „Фар“ в изпълнение на проектите „Всичко за солта /АЛАС/“ 2001-2002г. и „Развитие на Музея на солта в Поморие като завършен обект на културния туризъм“ 2004-2005г.

Музеят в Поморие е единственият в България и в Източна Европа специализиран музей за производството на сол чрез слънчево изпарение на морската вода.

През 2012-2013г. е реализиран проект „Поморие – туристическа атракция – град на солта, древна история и традиции“ с безвъзмездна финансова помощ по Оперативна програма „Регионално развитие“ (2007-2013г.). Благодарение на този проект, Поморийските солници и Музея на солта се превръщат в целогодишна туристическа атракция.
Целите на проекта са да се популяризира и съхрани нематериалното културно наследство на древно Анхиало, да се съхранят солниците като недвижим паметник на културата. Предвидени са средства за цялостно благоустрояване на Музея и района около него, както и различни иновативни способи за привличане на туристи.

Музеят представя древната анхиалска технология за производство на морска сол. Той се състои от експозиционна зала и 20 дка действащи солници. Разполага с уникална колекция от снимки от началото на миналия век, проследяваща развитието на солодобива в района, стари топографски карти, макети и автентични соларски съоръжения и инструменти. Интересни видеофилми могат да се видят с помощта на съвременни аудио-визуални средства.
Музеят на солта е включен в 1ОО - те национални туристически обекта, предлагат се брошури сувенири и др.

Солниците към музея произвеждат сол по същия начин, както това е ставало в древността. Посетителите могат да видят "на живо" всички технологични операции, да разговарят със соларите за тънкостите на занаята, да усетят автентичната атмосфера на миналото.

В Поморие, древният Анхиало,морска сол се добива от незапомнени времена.
Според българските историци, солниците са съществували още преди основаването на града (около V век пр. R Хр.). Многовековният опит се е предавал от бащи на синове.

Музеят на солта се намира в района на стария град, на тясната ивица между Поморийското езеро и солниците, непосредствено зад стадиона и санаториума на Министерството на здравеопазването.

Зимно работно време

Лятно работно време

ЗА КОНТАКТИ:
телефон/факс: 0596 2 53 44
мобилен: 0882 420097, 0882420061

е-mail: salt_museum@abv.bg

15 септември -15 юни | 15 юни -15 септември
понеделник - петък | понеделник - петък
8:00 - 16:00 ч. | 8:00 - 18:00 ч.
Почивен ден | Събота и неделя
събота, неделя | 10:00 - 18:00 ч

Музей на солта - Официален сайт

# data[].attributes.attachment_link.title
Филиал музей на солта

# data[].attributes.attachment_link.description
Филиал музей на солта

# data[].attributes.headline
Поморийско езеро

# data[].attributes.subject
Поморийско езеро

# data[].attributes.headline
За животните с любов

# data[].attributes.subject
За животните с любов

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Здрави всеки ден - новините за здраве и благополучие

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
При икономика, зациклила в растяща безработица и при безкрайните просрочвания на ипотеките, последното нещо, което човек би очаквал е че миналата година (2012) сме изхарчили общата сума от $50 милиарда за домашните си любимци. Дори още по-изненадващото е че тази цифра представлява увеличение с $8 милиарда през последните три години - по време на една от най-тежките икономически кризи в САЩ.

Лесно е да си представим, че тази информация трябва да е грешка, тъй като показва, че сега за домашните любимци в Съединените щати се харчат повече пари от брутния вътрешен продукт на страните в света, класирани по БВП от 64 място нататък. Смущаващите $25 милиарда се харчат за здравеопазването и лекарствата на домашните ни любимци. Тези пари стопаните им ги дават от джоба си за услуги, които не се покриват от здравни осигуровки.

През последните пет години домашните любимци стават все по-популярни; както и важността, която им придаваме. Изследване на Американската асоциация за продукти за домашните любимци за 2011 г. показва, че цели 62 процента (поразителна цифра!) от американските домакинства имат домашен любимец в дома си. Американците вече гледат на и се отнасят към домашните си любимци като към човешки същества, като им осигуряват дизайнерски дрехи и бижута, деликатесни храни, шини за изправяне на зъбите и дори пластични операции.

Докато секторът на продуктите за домашни любимци върти оживена търговия, повечето домашни любимци днес спят в креватите или в спалните на стопаните си и към тях се отнасят като към любими членове на семейството. На домашния любимец може даже да се падне честта да сплотява семейството в трудните времена. Поделеното попечителство върху домашни любимци след развод също е често срещано.

Но какво подклажда страстта ни да се отнасяме към приятелите ни животни като към човешки същества? Какво показва това относно нещото, което навярно липсва в човешките взаимоотношения, та все повече се отнасяме с животните у дома си по-добре, отколкото с роднините си, че дори и с родителите и половинките си?

Преди две седмици една от студентките ми сподели, че подарила кученце на майка си за рождения й ден миналата година. Направила го, защото виждала, че отношенията между родителите й са охладнели и поради тази причина майка й отсъствала от дома доста често. Надяваше се кученцето да задържи майка й у дома, както и да оправи разрива във взаимоотношенията между родителите й.

Първоначално майка й не приела домашния любимец и искала да го даде някъде. За много кратко време обаче кученцето се превърнало в центъра на живота на майка й. Тя готвела всички ястия за кучето и го водела на сеанси по акупунктура на всеки две седмици за незначително нараняване на крака. Кучето си има фризьор, треньор и диетолог и в момента ходи по инервюта за включване в кучешка група за игри. Сега майка й вече е вкъщи по-често, но напълно се фокусира върху кучето, прекарвайки времето си в грижи за него.

Какво да кажем за взаимоотношенията на тази жена със съпруга й? Студентката каза, че майка й и баща й са учтиви един с друг, но между тях няма топлина, нито обич, за разлика от безусловната и щедра любов, с която майката отрупва домашния любимец. По-безопасно ли е да обичаме домашен любимец, вместо да се излагаме на разочарования, конфликти и тежък труд за постигане на любяща връзка с най-близките ни хора?

Дали внушавам, че да обичаме домашните си любимци е грешно? Съвсем не. Семейството ми е благословено не само с една прекрасна малтийска булонка, но и с двор пълен с лами, овце, коне и кози. Нашите домашни любимци са важни за нас. Домашните любимци подобряват психологическото и физическото ни здраве. Те ни обичат, лекуват и ни помагат да живеем по-дълго.

Редица изследвания показват лечебните свойства на домашните любимци. Изследване на университета Пардю показва, че когато възрастните хора се изправят пред травми или други беди, любовта, получавана от техните домашни любимци и връзката между тях им помагат да се предпазват от депресия и самота. Животните предоставят емоционална подкрепа, която е основен компонент за здравето и оздравяването. Има дълъг списък от ползи за здравето от съжителството с животните.

Но не се ли възторгваме прекалено? Може би се чувстваме емоционално по-малко застрашени да обичаме домашните си любимци или може би да обичаме домашните си любимци изисква по-малко усилия и ни прави по-малко уязвими, отколкото от изграждането на взаимоотношения с повечето от хората, с които си взаимодействаме всеки ден.

Нашите домашни любимци ни обичат безусловно. Те ни изслушват и не се оплакват, нито изразяват разочарование от това какви сме. Те ни предоставят компанията си без машинациите и дневния ред, вплетени в повечето от взаимоотношенията ни с хората около нас. Те приемат любовта и обичта ни такава, каквато им я предлагаме; и което е най-хубавото, с радост ни дават същите любов и обич. Това е прекрасно, ако не се превърне в заместител на интимните отношения между хората. Емоционалната интимност с другите хора е особено важна за доброто ни здраве.

Ние сме сложни същества и се нуждаем от физическа, емоционална и духовна близост с други хора. Създаването на социални връзки се е превърнало в начинът ни на общуване и на 'изграждане' на връзките ни. Днес ние често завързваме запознанства или ги прекратяваме с имейли и смс-и, споделяме важни събития в живота си - дори предлагаме брак безжично. Интимният контакт, изживяван с други човешки същества дори само преди 10 години, преди ерата на господството на интернет и на мобилните телефони, се запълва в голяма степен от нашите домашни любимци.

За да постигнем баланс и цялостност в живота си ни се налага да внимаваме за това как позволяваме на технологиите и на влудяващия ход на модерния живот да ни изолират един от друг и да създават страх и съревноваване, които ни ограбват от красотата и осъществяването на интимни и любящи човешки взаимоотношения.

Домашните ни любимци могат да са основна част от живота ни. Но в крайна сметка нашите предизвикателства и надежди са да изградим човешки взаимоотношения, в които да можем да споделяме, обменяме, зареждаме и даваме възможност един на друг и така да правим живота си и живота на другите по-струващ си, стойностен и удовлетворяващ.

Джорджиана Донадио

Източник: Easy Health Options, Our Love Affair With Pets, 1 May 2013

Снимка: www.neko-cafe.biz
Ако статията ви харесва, молим ви да я споделите. Някъде някой може да се нуждае именно от тази информация. Авторски права и ограничения свързани с тях
zdravivsekiden.com дава право на Потребителите да ползват всички услуги, които са предоставяни в Сайта само за лични нужди с нетърговска цел, при условие, че не се нарушават авторските права на zdravivsekiden.com или на трети лица, свързани пряко или косвено с материалите на Сайта. Не се разрешава материалите на този Сайта да се променят по никакъв начин, нито да бъдат копирани, публично разпространявани или раздавани за каквато и да било обществена или търговска цел. Употребата на публикуваните в този интернет Сайт материали в други сайтове е забранена.

Материалите на този Сайт са под закрилата на закона за Авторското право и сродните му права и всяка непозволена употреба може да бъде нарушение на авторско право, права върху търговски марки или други законови разпоредби.

zdravivsekiden.com си запазва правото да преотстъпва правата за публикуване на материали и всякакви части от информацията на Сайта, на трети лица при допълнително сключен договор, уреждащ правата и задълженията, в писмена форма между zdravivsekiden.com и лицето, публикуващо информацията.

Здрави всеки ден

# data[].attributes.attachment_link.title
Любовта ни към домашните любимци - Здрави всеки ден - новините за здраве и благополучие

# data[].attributes.attachment_link.description
При икономика, зациклила в растяща безработица и при безкрайните просрочвания на ипотеките, последното нещо, което човек би очаквал е че миналата година (2012) сме изхарчили общата сума от $50 милиарда за домашните си любимци. Дори още по-изненадващото е че тази цифра представлява увеличение с $8 милиарда през последните три години - по време на една от най-тежките икономически кризи в САЩ.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Каракалите Цезар и Клеопатра вече официално са мъж и жена

19.02.2022 Без категория

От днес Цезар и Клеопатра са официално мъж и жена! На празника на любовта, екипът на зоопарк Бургас събра младата…

Запознайте се с Пако и Моли – приказливите бебета на “ Зоопарк Бургас “

03.10.2019 Информация

В “Зоопарк Бургас” се роди второ кенгуру албинос

27.09.2019 Информация

http://embed.btv.bg/lbin/global/embed.php?v=2111974336&fbclid=IwAR3MRv1KlsAelAP-hOwoaSnhFZKSbW2EtZogdzXuUHT4i818cbvHlinr3CI

Най-новото попълнение в „Зоопарк Бургас“ – стадо черни муфлони !

13.08.2019 Информация

В бургаския зоопарк се роди първото за сезона еленче лопатар

07.07.2019 Информация

07.07.2019 Информация

ЗА НАС

„Зоопарк Бургас“ е приятно място за отмора и релакс за посетители и райско кътче за животни и птици. Може да видите над 650 броя животни от над 60 вида в условия близки до реалната природа, разположени на площ от 38 декара. Има детски кът и Бар и Грил с открита и закрита част.

Последвайте ни

Opens in a new tab

Opens in a new tab

Opens in a new tab

Открийте ни

България, гр. Бургас
кв. Черно море

Телефон за контакт:
+359 887 234 466

Работно време:
Понеделник—Неделя
9:00–18:00

Предишна

Следваща

# data[].attributes.attachment_link.title
Зоопарк Бургас / Zoo Burgas - Зоопарк Бургас е отворен целогодишно за посещения, включително почивните и празнични дни !!!

# data[].attributes.headline
Зоопарк Бургас

# data[].attributes.subject
Зоопарк Бургас

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Каракалите Цезар и Клеопатра вече официално са мъж и жена

19.02.2022 Без категория

От днес Цезар и Клеопатра са официално мъж и жена! На празника на любовта, екипът на зоопарк Бургас събра младата…

Запознайте се с Пако и Моли – приказливите бебета на “ Зоопарк Бургас “

03.10.2019 Информация

В “Зоопарк Бургас” се роди второ кенгуру албинос

27.09.2019 Информация

http://embed.btv.bg/lbin/global/embed.php?v=2111974336&fbclid=IwAR3MRv1KlsAelAP-hOwoaSnhFZKSbW2EtZogdzXuUHT4i818cbvHlinr3CI

Най-новото попълнение в „Зоопарк Бургас“ – стадо черни муфлони !

13.08.2019 Информация

В бургаския зоопарк се роди първото за сезона еленче лопатар

07.07.2019 Информация

07.07.2019 Информация

ЗА НАС

„Зоопарк Бургас“ е приятно място за отмора и релакс за посетители и райско кътче за животни и птици. Може да видите над 650 броя животни от над 60 вида в условия близки до реалната природа, разположени на площ от 38 декара. Има детски кът и Бар и Грил с открита и закрита част.

Последвайте ни

Opens in a new tab

Opens in a new tab

Opens in a new tab

Открийте ни

България, гр. Бургас
кв. Черно море

Телефон за контакт:
+359 887 234 466

Работно време:
Понеделник—Неделя
9:00–18:00

Предишна

Следваща

# data[].attributes.attachment_link.title
Зоопарк Бургас / Zoo Burgas - Зоопарк Бургас е отворен целогодишно за посещения, включително почивните и празнични дни !!!

# data[].attributes.headline
Поход с образователна цел

# data[].attributes.subject
Поход с образователна цел

# data[].attributes.body
На 18.11.2022 г. опознахме смесената гора край село Изворище под вещото ръководство на Владимир Димитров, създател на сдружение „Зелена Странджа“. Приятната разходка сред иглолистни и широколистни дървета беше съчетана с увлекателния разказ на Владо за прелестите на гората и нашата отговорност относно опазването ѝ от пожари. Бдителните детски очи не подминаха и нито един отпадък край горските пътеки и той моментално се озоваваше в чувала за отпадъци.

Подишахме чист въздух, изкачвахме стръмни пътища и се любувахме на прекрасни гледки, спускахме се по надолнища с усмивки и добро настроение, а край нас есенните багри ни омайваха с красотата си и... забравихме за града.

Благодарим от сърце на Владимир Димитров за споделените знания, любов и отговорност към гората!

Благодарим и на Майката Природа за всичките ѝ дарове и си обещаваме да я опазваме по-осъзнато!