# data[].attributes.headline
Посилання на фільм 

# data[].attributes.subject
Посилання на фільм 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Документальные фильмы HD

# data[].attributes.attachment_link.title
Титаник фильм 1997

# data[].attributes.headline
Джеймс Кемерон - біографі

# data[].attributes.body
Джеймс Кемерон - біографія, фільмографія та фото Джеймс Кемерон - Kino-teatr.ua

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Американський режисер, сценарист і продюсер.

Джеймс Кемерон народився в місті Капускасінг, Канада проте дитинство його пройшло в іншому місті - Чіппава.

Спосіб об'єднати свої інтереси до науки і кіно Джеймс знайшов, ознайомившись з книгою "Сценарії", після прочитання якої він і декілька його друзів вирішили написати сценарій і зняти його на 35мм камеру. Продовжуючи вивчати премудрощі кінотехніки, Джеймс влаштувався на студію Роджера Кормана, спочатку в якості виготувача міні моделей (міні декорацій) а незабаром просунувшись і до арт-директора - в цій якості він брав участь в роботі над стрічкою Battle Beyond the Stars (1980). Також він працював над створенням спецефектів для "Втечі з Нью-Йорка" Джона Карпентера. Він консультував творців фільму "Андроід" (Android) і "Галактика Терору" (Galaxy Of Terror).

Кемерон вперше сів в режисерське крісло великого кіно в 1981 році, коли його запросили зняти сіквел до фільму "Піранї. Це був жахливий період в його житті - ночами його переслідували кошмари, серед яких був сон, в якому його переслідував робот, присланий з майбутнього, щоб убити його. Так і зародилася ідея "Термінатора", він записав свої кошмари на папір, так народився сценарій фільму "Термінатор" (1984), що став проривом в кар'єрі режисера (до "Термінатора" Кемерон ще встиг написати сценарій для фільму "Рембо: Перша кров, частина друга". "Термінатор" отримав визнання у всьому світі.

Після такого успіху Кемерону запропонували стати режисером "Чужих", автором сценарію для якого він був. "Чужі" виявився навіть успішніше за свого попередника - фільм отримав 7 номінацій на премію "Оскар", в основному в технічних категоріях.

На Кемерона стали сипатися пропозиції одне за іншим, проте режисер замість того, щоб знімати дорогі стрічки інших авторів, зосередився над втіленням в життя своїх задумів - так, в 1989 році в світ вийшла "Безодня" - фільм отримав 4 номінації на "Оскар", ставши переможцем за "кращі візуальні ефекти". Для втілення в життя сіквела "Термінатора", Кемерон заснував свою власну студію спецефектів - Digital Domain. "Термінатор 2", як і попередні стрічки Кемерона, не був обійдений увагою кіноакадемії США - 6 номінацій і 4 винагороди - за кращий грим, звук, візуальні і звукові ефекти.

У цей період Джеймс заснував власну кінокомпанію Lightstorm Entertainment. Наступною роботою режисера став комедійний шпигунський бойовик з Шварценеггером у головній ролі - "Правдива Брехня".

Проте найзначніша кіноробота Кемерона була на той момент ще попереду. До зйомок "Титаніка" він підходив як ніколи серйозно. Кемерон виступив при створенні стрічки не лише як режисер, але і як продюсер і монтажер. В результаті, "Титанік" став самим касовим фільмом всіх часів. Крім того, стрічка була удостоєна 11 "Оскарів", у тому числі за кращу картину і режисуру. За "Титанік" Кемерон отримав три премії "Оскар".

Більше десяти років Кемерон займався створенням науково-фантастичного фільму "Аватар". За сюжетом картини колишній морський піхотинець, паралізований Джейк Саллі, прилітає на планету Пандора, населену гуманоидной расою На'Ві, і стає оператором аватара - дистанційно керованого тіла Оматікайя. Землянин виявляється в центрі конфлікту рідної і місцевої культур, що означає початок смертельно небезпечних пригод. При створенні фільму використовувалися революційні технології. Велика частина фільму створена за допомогою комп'ютерної графіки, актори виконували ролі На'Ві за допомогою технології захоплення руху. Крім того, фільм був знятий у форматі 3D і зробив революцію в кіно. Після успіху "Аватара" кінематограф пережив бум 3D-фільмів. "Аватар" став новим тріумфом режисера. К1 вересня 2010 року касові збори картини в усьому світі склали 2,8 млрд дол., Що стало новим рекордом касових зборів за всю історію, залишивши "Титанік" позаду (касові збори в світі - 1,8 млрд дол.).

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
джеймс кемерон

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
фільмографія

# data[].attributes.attachment_link.title
Джеймс Кемерон

# data[].attributes.attachment_link.description
Американський режисер, сценарист і продюсер. Джеймс Кемерон народився в місті Капускасінг, Канада проте дитинство його пройшло в іншому місті - Чіппава. Спосіб об'єднати свої інтереси до науки і кіно Джеймс знайшов, ознайомившись з книгою "Сценарії", після прочитання якої він і декілька його друзів вирішили написати сценарій і зняти його на 35мм камеру.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Тита́нік" ( англ. ) - найбільше пасажирське судно світу класу "Олімпік" на час своєї побудови. "Титанік" належав англійській компанії White Star Line. Під час першого рейсу 15 квітня 1912 лайнер зіткнувся з айсбергом в Атлантичному океані та затонув. У цій катастрофі загинуло 1517 осіб. Історія "Титаніка" стала легендарною завдяки, зокрема, кільком художнім фільмам, знятим за мотивами цієї трагедії. Один з останніх фільмів, а саме фільм 1997 року отримав премії "Оскар" і мав феноменальний успіх у прокаті.

Історія Титаніка почалася на початку 20 століття, у період гострої конкурентної боротьби між основними транспортними компаніями того часу, які здійснювали трансатлантичні перевезення пасажирів, - компаніями Cunard Line та White Star Line. 1902 компанію White Star Line викупив американський фінансовий магнат Джон Пірпонт Морган із наміром монополізувати трансатлантичні транспортні шляхи, позбутися конкуренції та досягти загальних стандартів щодо вартості пасажирських та вантажних перевезень. 1902 року Джозеф Брюс Ісмей - фінансист та син засновника компанії брав участь у продажі компанії Уайт Стар Дж. П. Моргану і залишився з новим власником як генеральний менеджер і директор компанії. Вважається, що ідея збудувати величезний лайнер з'явилася під час однієї вечірки, де Ісмей обговорював з колегами досягнення своїх конкурентів - компанії Кунард, яка розпочала будувати великі лайнери Лузітанія та Мавританія. На думку Ісмея, компанії було б набагато вигідніше мати один-два великі лайнери, ніж кілька дрібних, тому вирішили перевершити конкурентів із ще більшими суднами Олімпіком, Титаніком і Гігантиком.

31 березня 1909 кіль Титаніка було закладено на верфі фірми Harland and Wolff в Квінс-Айленді біля Белфаста. Судно будували за допомогою найбільшого у світі портального крана, поряд з іншим лайнером "Олімпіком", будівництво якого розпочалося раніше. Через два роки і два місяці - 31 травня 1911 - Титанік спустили на воду, а внутрішнє оснащення закінчили 31 березня 1912. Титанік був дещо покращеною моделлю свого попередника - Олімпіка. Його довжина сягала 259,83 м, а ширина 28,19 м, загальна місткість - 46,328 рег. т, а водотоннажність - 52,147 тонни при осіданні 10,54 метра. На той час він був найбільшим судном у світі, трохи більшим навіть за "Олімпік".

Титанік був найбільшим судном, яке коли-небудь до нього будувалося. На лайнері було три гвинти і комбінована силова установка. Вона складалася з двох груп чотирициліндрових поршневих парових машин, що обертали два трилопатевих бічних гвинти, кожен вагою 38 тонн, і парової турбіни низького тиску, яка обертала чотирилопатевий середній гвинт вагою 22 тонни. Потужність парових машин і турбіни дорівнювала щонайменше 55 000 к. с., що дозволяло розвивати швидкість більше 23 вузлів. Турбіна розташовувалася в кормовій частині судна. Ближче до носової частини розташовувалися парові машини, далі шість відсіків було зайнято 24 котлами, що виробляли пару для головних машин, турбін, генераторів і допоміжних механізмів. Кожний котел мав 6 грубок, а ще 5 допоміжних котлів мали по 3 грубки".

У конструкції судна використали найновіші технології того часу. Його дизайн був настільки революційним, що журнал "Шипбілдер" ( Shipbuilder) проголосив його "практично непотоплюваним". Всередині трюм Титаніка було поділено 15 поперечними перегородками на 16 великих водонепроникних відсіків. Перегородки, однак, сягали тільки палуби Е. Конструкція дозволяла судну залишатися на плаву з двома будь-якими затопленими відсіками, або навіть чотирма першими відсіками, але затоплення більшої кількості відсіків чи відсіків в інших частинах корпусу могло призвести до потоплення всього судна. Однак вважалося, що революційні на той час нововведення (наприклад, електричні люки між відсіками) дозволять уникнути великих проблем.

Окрім новітніх технологій того часу, Титанік був також розкішно обладнаний багатьма найвишуканішими зручностями і розкішшю. На судні, крім звичайних для того часу зручностей, були також басейн, спортзал, турецька лазня, бібліотека та зал для гри в м'яч. Навіть каюти третього класу були кращі, ніж на будь-якому іншому кораблі, каюти ж першого класу були неперевершені за рівнем розкоші, оздоблення та зручностей. Вони мали вишукані меблі з коштовним оздобленням, картини та приватний променад. Вартість квитка в таких каютах була приблизно 4 350 доларів - величезна сума для того часу. Також до послуг пасажирів першого класу було кафе Паріз'єн (Parisien), яке пропонувало вишукану європейську кухню в шикарно оздобленому кафе та на веранді. Для зручностей пасажирів першого класу були також три ліфти і один ліфт для другого класу.

Найоригінальнішою і найвишуканішою частиною інтер'єру лайнера були Великі Сходи Титаніка. Вони простиралися на п'ять палуб - від верху аж до палуби Е і були шикарно оздоблені різьбою по дереву дуба, мали позолоту, скульптури та годинник. Приміщення освітлювалось електричними канделябрами, проте також існувало і натуральне освітлення через купол скляного даху.

На Титаніку було сім офіцерів - троє старших і четверо молодших. Капітаном Титаніка було призначено Едварда Джона Сміта - англійського мореплавця з великим досвідом. Сміту довіряли як пасажири, так і керівництво компанії, незважаючи на аварію під його керівництвом, під час якої лайнер "Олімпік" зіштовхнувся з іншим кораблем та постраждав. Сам капітан Сміт планував піти на пенсію після цього рейсу Титаніка.

Пасажири Титаніка становили собою справжній бомонд того часу - мільйонери, фінансові магнати, європейська знать та інші визначні особи. Найбільш відомими були мільйонер Джон Джейкоб Астор IV, індустріальний магнат Бенджамін Ґуґенгайм, володар низки магазинів Ісідор Страус, Сер Козмо Даф-Ґордон та багато інших. Серед присутніх також була мільйонерка Марґарет (Моллі) Браун, яка зажила слави саме завдяки її подорожі і врятуванню під час аварії. За її хоробрість та відчайдушність американська преса назве її пізніше "непотоплюваною Моллі" - її персонаж з'явиться в декількох п'єсах та фільмах. Головний менеджер компанії Брюс Ісмей також взяв участь у цьому рейсі - його наміром було порівняти рівень сервісу та характеристики Титаніка з Олімпіком, який пройшов випробування рік тому. Для цього в рейс було запрошено також головного інженера, який будував корабель - Томаса Ендрюса та декількох інших фахівців.

Для розваги пасажирів було законтрактовано оркестр із восьми осіб: сімох англійців і одного француза. Поведінка членів оркестру під час аварії теж стала легендарною, оскільки, намагаючись вгамувати пристрасті і запобігти паніці, вони грали майже до самого кінця й тому не змогли врятуватися.

Початок першого рейсу в середу 10 квітня 1912 року мало не завершився аварією завдяки Титаніку. Коли було подано команду відшвартуватися, Титанік так швидко почав виходити з гавані Саутгемптона, що здійняв велику хвилю, і від неї обірвалися троси іншого американського корабля, що стояв на припоні, і він ледве не зіштовхнувся з Титаніком. Тільки завдяки вчасним командам та рішучим діям капітана Сміта вдалося запобігти аварії ще в гавані Саутгемптона.

14 квітня 1912 - у неділю в день аварії було отримано декілька повідомлень про лід і айсберги біля узбережжя Північної Америки. Багато з них були набагато південніше звичайного, якраз на шляху транспортних мереж. Ще в п'ятницю і суботу надходили телеграми з попередженнями від інших кораблів, які спостерігали айсберги на своєму шляху. Перше повідомлення про айсберги і лід у неділю було отримано й о 13:40 передано капітану Сміту, який замість того, щоб вивісити його на капітанському містку, передав його Брюсу Ісмею і повернув тільки значно пізніше. Під впливом цього повідомлення і ще двох телеграм пізніше капітан Сміт змінив курс Титаніка відхиливши його на 16 кілометрів південніше від звичайного маршруту. Ще одна більш конкретна телеграма надійшла від німецького судна Америка о 13:45, яка повідомляла про два великі айсберги значно південніше звичайного. Однак ця телеграма так і не потрапила на капітанський місток - отримавши телеграму радисти почали ремонтувати передавач, не звернувши на телеграму уваги та поклавши її до купи з іншими паперами. Ця найважливіша новина так і не потрапила до уваги команди і Титанік продовжував просуватися вперед на великій швидкості - 22,5 вузлів (41,6 км/год). Хоча команда і мала численні попередження про айсберги та лід, дієвих заходів не було вжито і впевненість у технологічних нововведеннях лайнера давала капітанові і команді надію, що лихо можна буде обминути.

Протягом усього тижня Титанік наближався до узбережжя Північної Америки на великій швидкості і команда приділяла більше уваги різкому зниженню температури та іншим щоденним клопотам, ніж заходам безпеки. Зокрема, у неділю не відбулося тренування екіпажів рятувальних човнів, яке було передбачено циркуляром компанії White Star Line, проте ніхто не звернув на це уваги, натомість другий помічник капітана Чарльз Лайтоллер розпорядився вжити заходів, щоб запаси прісної води не замерзли в зв'язку з низькою температурою. Капітан Сміт обговорив з Лайтоллером ситуацію і пішов спати. Було відзначено, що море було надзвичайно тихим, що також було небезпечним з огляду на те, що без вітру не було хвиль навколо айсбергу, які можна було б побачити здалеку. До того ж, матроси у "воронячому гнізді" - оглядовому майданчику на високій щоглі - не мали біноклів. Матросів, які проглядали таким чином шлях корабля, наймали саме для цієї роботи і в сум'ятті першого рейсу забули забезпечити їх біноклями. Втім, навіть якщо біноклі й були б, побачити айсберг у темряві безмісячної тихої ночі на великій відстані було майже неможливо.

О 23:40 одному з матросів в "воронячому гнізді" - Фредеріку Флітові вдалося розгледіти великий айсберг якраз по курсу корабля, і він швидко вдарив у дзвін та подзвонив на капітанський місток. Отримавши новину, шостий помічник капітана Джеймс Муді і старший офіцер терміново вжили заходів - машинному відділенню було подано команду зупинити двигун і перевести обертання гвинтів у зворотному напрямку, штурвал було повернено ліворуч до кінця. Попри це, кораблеві не вистачило відстані для повного повороту, щоб оминути айсберг, і він пробив обшивку вздовж борту, ушкодивши таким чином сталеві пластини нижче ватерлінії і спричинивши затоплення трюму. Хоча помічник капітана Мердок і позакривав автоматичні люки між відсіками, пошкодження вздовж цілого борту спричинило затоплення одразу шістьох відсіків. До того ж перегородки не були суцільними і сягали тільки палуби Е.

Від незначного поштовху не прокинувся майже ніхто, окрім декількох пасажирів та капітана Сміта, котрий одразу наказав перевірити трюми лайнера. Новини були невтішними: трюм швидко наповнювався водою - перші шість відсіків виявилися пробитими. Чим більше води потрапляло в носову частину, тим глибше ніс корабля занурювався в океан. Перегородки водонепроникних відсіків не були суцільними - вода заповнювала перші перегородки і, досягнувши палуби Е, переливалася в інші. Інженер Томас Ендрюс після огляду судна доповів, що Титанік потоне за годину і тому було ухвалено рішення подати сигнал допомоги CQD іншим кораблям. Разом зі звичайним для британських судів кодом CQD радист Джек Філліпс почав також передавати інший сигнал допомоги SOS. Найближчим кораблем, готовим прийти на допомогу, було судно Карпатія, яке могло дістатися місця аварії тільки за чотири години. З огляду на це, капітан Сміт наказав почати евакуацію пасажирів і спустити рятувальні шлюпки на воду.

Уже після півночі пасажири переважно першого класу почали збиратися на палубі і розташовуватися в шлюпках. Команда корабля не була достатньо навчена цій процедурі і багато шлюпок наповнювалися лише трохи більше, ніж на половину. Першу шлюпку, розраховану на 65 осіб, було спущено лише з 27 пасажирами, переважно першого класу. Цей недогляд команди коштував життя близько 500 людям, які могли б урятуватися на вільних місцях. Деякі офіцери пізніше пояснюватимуть це побоюваннями, що шлюпки могли не витримати навантаження під час спуску на воду. Одне з неписаних правил вимагало, щоб жінки і діти мали шанс на порятунок першими - і команда загалом дотримувалася цього правила, однак деякі чоловіки - особливо з першого класу також потрапили до шлюпок. Серед них був і Брюс Ісмей, якому вдалося врятуватися разом із жінками та дітьми. Пасажири третього класу мали найменше шансів на порятунок, а пасажири чоловічої статі загалом ще менше. Серед загиблих був сам капітан Сміт, головний інженер Ендрюс; з 56 мільйонерів першого класу тільки декільком вдалося врятуватися - інші або не змогли, або вирішили скінчити своє життя "з честю".

О 2:10 ночі вода в носовій частині заважила стільки, що почала занурювати ніс і піднімати корму з води. О 2:17 корма вже була піднята з води під кутом в 45° і це призвело до обвалення димових труб і затоплення центральної частини лайнера через пробитий скляний купол. У цей час серед уцілілих пасажирів вже почалася паніка - меблі, незакріплене устаткування почали перевертатися, згасло світло. Навіть масивні котли внизу не витримали навантаження і, відірвавшись, проломили декілька перегородок трюму. О 2:18 корпус корабля, не витримавши навантаження, розламався навпіл. Носова частина одразу пішла на дно. Кормова частина залишалася вертикально на плаву ще хвилину, і о 2:19 теж пішла під воду.

Титанік (RMS Titanic) - найбільший і найшвидший круїзний лайнер 1912 року. Цей корабель належить до компанії White star line (вайт стар лайн). 10-го квітня 1912 року Титанік відчалив від Саунтхемптону до Нью-Йорку. Потім коли Титанік відчалив від Квінстауну Брюс Ісмей наказав капітану Едварду Джону Сміту збільшити швидкість руху корабля. У п'ятницю і в суботу надходили телеграми про айсберги і лід. У неділю перша телеграма надійшла о 13:40 про айсберг і лід і капітан Едвард Джон Сміт замість того, щоб це оголошення вивісити на капітанському містку передав своєму помічнику Лайтолерові повернути ліворуч на 16 кілометрів південніше. Друга телеграма надійшла від німецького судна Америка о 13:45, але тим часом помічники капітана Едварда Джона Сміта лагодили передавач. І ця важлива новина так і не потрапила на капітанський місток і Титанік продовжував пересуватися на великій швидкості 23 вузли (46 км/год). Фатальної ночі 1912 року з 14 на 15 квітня було дуже холодно. О 23:40 Фредеріку флітові вдалося розгледіти великий айсберг, і він швидко вдарив у дзвін і подзвонив на капітанський місток. 6-ий помічник дав команду: машинному відділенню зупинити двигуни і перевезти обертання гвинтів в зворотному напрямку. Руль був повернутий до кінця. Але корабель не встиг повернути і Титанік зіткнувся з айсбергом. 5 відсіків виявилися пробитими. Майже ніхто не прокинувся крім декількох пасажирів і капітана Едварда Джона Сміта. Капітан вирішив перевірити трюми лайнера. Новини невтішні: ніс почав занурюватися в океан. Було передано сигнали про допомогу CQD i SOS. Тільки Карпатія йшла на допомогу. Вода заважила настільки, що носова частина корабля піднімала корму з води. Коли Титанік нахилився під кутом 45° труби падали. Потім згасло світло. Корабель розламався. Носова частина корабля одразу пішла на дно. Корма тоді почала нахилятися майже вертикально під кутом 70°. Корабля не стало. 1517 пасажирів загинули, а врятувалося лише 712. Карпатія уже забрала 712 людей, які врятувалися. І припливла до Нью-Йорку.

Історія про те, як затонув такий досконалий корабель як Титанік, та загибель такої великої кількості людей стала головною новиною ще до прибуття "Карпатії" до Нью-Йорка. Однак новини були спочатку помилковими та з великими неточностями. Тільки з прибуттям врятованих пасажирів почала вимальовуватися справжня картина трагедії: з 1324 пасажирів і 899 членів екіпажу Титаніка тільки 706 вдалося врятуватися. Пізніше 320 тіл було знайдено на поверхні океану; загиблих підбирало спеціальне судно, зафрахтоване компанією White Star Line. Їх поховали теж коштом компанії в місті Галіфаксі.

Розслідування обставин трагедії почали відразу дві урядові комісії - США і Великої Британії. Майже одразу після прибуття до Нью-Йорка, 19 квітня почалося засідання сенатської підкомісії США, яка розслідувала обставини аварії. Голова підкомісії сенатор Вільям Сміт хотів провести розслідування якнайшвидше, поки обставини аварії ще були свіжими в пам'яті свідків. Брюсові Ісмею тричі забороняли виїжджати до Великої Британії і декілька разів викликали як свідка на засідання комісії.

Британська сторона обурювалася не лише затриманням британських громадян у США, а й власне фактом розслідування американцями трагедії британського судна в міжнародних водах. Британська слідча комісія була скликана 2 травня 1912 і зосередила свою увагу, крім іншого, на ролі американського корабля "Каліфорніан", який, як виявилося, був весь час поруч і спостерігав за ракетами з Титаніка, але так і не прийшов на допомогу.

Разом обидві комісії дійшли однакових висновків щодо причин аварії, зокрема, що багато заходів безпеки або були застарілими, або проігноровані. З огляду на це, було рекомендовано впровадити нові вимоги щодо дизайну корпусу кораблів, рятувальних жилетів, тренувань евакуації, сигналів про допомогу тощо. Окремо рекомендувалося, щоб кількість рятувальних човнів відповідала кількості пасажирів на борту судна. Наступного року, у листопаді 1913 р. в Лондоні відбулося засідання міжнародної комісії, яка мала на меті заснувати спеціальний морський патруль у складі берегової охорони США для дослідження айсбергів поблизу узбережжя США. Також було вирішено, що радіостанції на морських суднах мають працювати цілодобово, і для них мають бути запасні джерела електроенергії.

Випробування, проведені на "Олімпіку", довели, що на поворот "Титанік" витратив 37 секунд. Також було виявлено, що якби двигуни "Титаніка" працювали на передній хід, то корабель встиг би відхилитися від айсберга (увімкнення заднього ходу значно зменшує керованість корабля). Суднобудівники з Белфаста кажуть, що лайнер не затонув би, якби прийняв весь удар айсберга на форштевень[джерело? ], звісно для пасажирів, що перебували в носовій частині судна, це було би миттєвою загибеллю, адже ніс судна увігнувся б на 30 метрів.

Одразу після того, як корабель затонув, та пізніше, через роки, історія Титаніка та його пасажирів приваблювала як аматорів, так і фахівців. Було розроблено декілька теорій підйому корабля на поверхню, однак більшість з них були радше фантастичними, ніж практичними. 1968 було засновано "Спілку порятунку Титаніка", однак їм так і не вдалося не те що зібрати достатньо коштів, а навіть визначити місце розташування корабля на морському дні. Вважалося, що координат корабля, поданих під час аварії, було досить, аби легко його знайти. Проте кільком експедиціям це не вдалося, незважаючи на великі кошти і участь відомих океанологів та інших фахівців.

Серйозно проблемою дослідження Титаніка зайнявся тільки керівник лабораторії глибоководних досліджень Вудс-Холського океанографічного інституту штату Массачусетс доктор Роберт Баллард. Доктор Баллард не лише досконало вивчив усю історію, як лайнер затонув, але також отримав достатнє фінансування від Військово-Морських Сил США і побудував два міцних глибоководних батискафи для дослідження Титаніка на двокілометровій глибині. Пошуки спільно з французькою командою тривали два тижні і нарешті, наприкінці терміну перебування експедиції, 1 вересня 1985 р. о 12:48 ночі вченим вдалося розгледіти один з великих котлів Титаніка на морському дні. Упродовж решти двох днів було знайдено інші частини корабля, що підтвердило теорію про його розлом навпіл. Було зроблено тисячі фотографій з дна океану, які стали насправді сенсаційними. Корабель хоч і розламавсь, але лежав на морському дні горизонтально. Пізніше Баллард повернувся ще декілька разів, щоразу висвітлюючи обставини трагедії та стан уламків Титаніка на морському дні.

Декілька інших експедицій досліджували уламки судна, додаючи нові факти і фотографії. Однак швидко стало зрозуміло, що підняти Титанік з морського дна було майже неможливо та й недоречно. Місце трагедії тепер вважається братською могилою сотень загиблих пасажирів і охороняється міжнародними законами. За словами науковців, у такому стані корабель перебуватиме ще близько 50 років, аж поки океан не поглине його остаточно.

22 серпня 2019 року британська телевізійна компанія Atlantic Productions зафільмувала стан легендарного пароплава "Титанік" в якості 4К через 107 років після того, як він потонув в Атлантичному океані.

Титанік і його загибель залишалися в центрі громадської уваги протягом десятків років. За мотивами цієї трагедії було написано декілька романів і документальних досліджень. Перші книги про те, як потонув корабель, з'явилися всього за декілька місяців після аварії і намагалися подати свої версії того, що сталося. Свідки трагедії - помічник капітана Чарльз Лайтоллер та пасажир Джек Тайлер теж написали книги зі своїми версіями подій. Трагедія Титаніка також стала сюжетом багатьох пригодницьких романів, найвідоміший серед них - роман Клайва Касслера 1976 року "Підняти Титанік", який дещо фантастично описує підняття корабля під час двобою радянських і американських спецслужб Холодної війни. Ще декілька відомих книг описували події на лайнері і деякі з них навіть були екранізовані в численних фільмах.

Події, пов'язані з потонулим Титаніком, з'явилися принаймні в десятьох фільмах на телебаченні та в кіно. Найбільш відомі з них:

"Урятовані з Титаніка" (Saved From the Titanic) 1912 р.,

"Серед ночі і льоду" (In Nacht und Eis) 1912 р.

"Атлантик" (Atlantic) 1929 р.

"Титанік" (Titanic) 1943 р.

"Титанік" (Titanic) 1953 р.

"Незабутня ніч" (A Night to Remember) 1958 р.

"S.O.S. Титанік" (S.O.S. Titanic) 1979 р.

"Підняти „Титанік"" (Raise the Titanic!) 1980 р.

"Титанік" (Titanic) 1996 р.

"Титанік" (Titanic) 1997 р.

"Титанік: Кров і сталь" 2012 р.

Найпопулярнішим серед усіх був фільм 1997 року, знятий Джеймсом Камероном з Леонардо ДіКапріо та Кейт Вінслет у головних ролях. Цей фільм не тільки здобув декілька Оскарів, але й перевершив усі рекорди щодо кількості глядачів, які прийшли переглянути фільм. Окрім доброї гри акторів, історики зазначили достовірність багатьох подій, зображених на екрані. Цікавим моментом фільму було використання імені головного героя Джека Досона, могила якого насправді знайшлася на цвинтарі жертв Титаніка, однак з'ясувалося, що насправді J. Dawson був не Джек, а Джеймс. Він був кочегаром на судні і насправді загинув під час трагедії.

У відеогрі StarCraft II: Wings of Liberty є космічні кораблі класу "Титанік" - масивні транспорти, призначені для перевезення величезної кількості людей і вантажів.

Навколо Титаніка точилося декілька конспірологічних теорій. На початку століття найпоширенішою була теорія, що Титанік затопили навмисно аби отримати страхові кошти за нього, або, що насправді потонув інший братній корабель "Олімпік", і що громадськість таким чином вводять в оману. Ані ця теорія, ані теорії проклять чи таємничих вантажів на борту Титаніка не мають історичного обґрунтування.

Лише одна теорія дотепер залишилася непоясненою, а саме видання (за 14 років до подій) роману Моргана Робертса "Марність" (Futility) 1898 р. Цей роман задовго до ідеї спорудження Титаніка описує подорож іншого великого трансатлантичного судна "Титан", який теж описано як "непотоплюваний", і який теж, як Титанік, зіштовхнувся з айсбергом і потонув майже за тих же обставин і з такою ж кількістю жертв, що й відомий лайнер 14 років потому. Попри всі теорії, цей доволі дивний збіг обставин, або напрочуд дивовижний збіг назв, місць та подій не вдалося пояснити.

2012 року відбулася низка меморіальних заходів з нагоди 100-річчя від дня загибелі лайнера. Так, 1 квітня 2012 у Белфасті, де було побудовано корабель, відкрито музей Титанік Белфаст. 8 квітня із Саутгемптона, звідки Титанік почав своє перше та останнє плавання, тим же маршрутом вирушило в меморіальний круїз судно Балморал. Уламки корабля занесено до Світової спадщини ЮНЕСКО як підводна культурна спадщина. Також до річниці було перевидано у форматі 3D, можливо, найвідоміший фільм (1997). Крім того, в усьому світі відбувалися численні виставки, аукціони з продажу речей, пов'язаних із Титаніком, та інші заходи вшанування пам'яті загиблих.

"Титанік" - корабель - легенда. [7] (рос.)

Едвард С. Камуда. "Титанік": Минуле і сучасне.[8] (англ.)

Д. А. Батлер. Непотоплюваний: Повна історія "Титаніка". ISBN 0-8117-1814-X [9] (англ.)

Енциклопедія Титаніка. Справжній Джек Досон. [10] (англ.)

Морган Робертс "Марність" [11] (англ.)

Архівні мультимедіа:

# data[].attributes.attachment_link.description
"Тита́нік" ( англ. ) - найбільше пасажирське судно світу класу "Олімпік" на час своєї побудови. "Титанік" належав англійській компанії White Star Line. Під час першого рейсу 15 квітня 1912 лайнер зіткнувся з айсбергом в Атлантичному океані та затонув. У цій катастрофі загинуло 1517 осіб.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Швидше за все, в світі не знайдеться жодної людини, яка б не чула про Титанік. Величезний пароплав зіткнувся з айсбергом 14 квітня 1912 року, коли перетинав Атлантику на шляху з Саутгемптона в Нью-Йорк.

Підпишіться на Знай у Google News! Тільки найяскравіші новини!

Підписатися

Занурений в темну морську безодню лайнер з того часу безжально роз'їдають бактерії іржі, прогризаючи в корпусі химерні дірки і утворюючи "ржавостити". Передає Хвиля.

Відомо, що частини Титаніка лежать на глибині 3 750 метрів або близько 4 км. В процесі занурення під воду судно тріснуло і розкололося на дві частини, які зараз лежать на відстані близько 600 метрів одна від іншої. Біля них в радіусі кількох сотень метрів знаходяться численні уламки і предмети, в тому числі величезний шматок корпусу судна.

Популярні новини зараз

Показати ще

Вперше їх виявила експедиція Роберта Балларда в 1985 році, хоча спроби відшукати уламки пароплава робилися і до цього.

Адже багато хто вважав, що на Титаніку знаходяться коштовності і інші артефакти на велику суму грошей. Дещо водолазам з 17 різних експедицій вдалося підняти на поверхню, включаючи особисті речі пасажирів і величезний шматок обшивки.

Однак про те, щоб підняти з дна корпус пароплава, мови давно не йде. Справа в тому, що носова і кормова частини глибоко пішли в донний мул і перебувають дуже жалюгідному стані.

Вони покриті багатошаровою іржею, товщина якої постійно зростає. При спробі підняти їх з дна, найімовірніше, корпус остаточно зруйнується.

Більш того, уламки Титаніка давно стали частиною підводної екосистеми. Вони покриті нальотом, який утворився в внаслідок продуктів життєдіяльності мікроорганізмів. На корпусі і біля нього проживають 24 види безхребетних тварин і 4 види риб, деякі з яких навіть харчуються металевими і дерев'яними конструкціями.

Під час чергової експедиції 1991 року на поверхню з метою хіміко-біологічного дослідження було піднято кілька фрагментів іржі, в зразках якої пізніше фахівці виявили раніше невідомий вид бактерій, що отримав назву Halomonas titanicae.

На думку мікробіологів, він повністю розсиплеться на невеликі фрагменти на рубежі XXI і XXII століть. Можливо, вціліють лише масивні металеві конструкції, двигуна або якоря.

Нагадаємо, через 107 років з'явилися нові версії катастрофи Титаніка. Загибель корабля, який вважався непотоплюваним, стала найзнаменитішою катастрофою на морі в історії людства.

Як повідомляв портал "Знай.uа", показали смачне і п'янке меню ресторанів Титаніка.

Також "Знай.uа" писав, в мережі показали унікальні знімки Титаніка і його пасажирів, від яких сльози самі навертаються на очі.

Підпишіться на Знай у Google News! Тільки найяскравіші новини!

Підписатися

# data[].attributes.attachment_link.title
Титанік ніхто не наважиться піднімати з дна: вчені зізналися, чому

# data[].attributes.attachment_link.description
Швидше за все, в світі не знайдеться жодної людини, яка б не чула про Титанік. Величезний пароплав зіткнувся з айсбергом 14 квітня 1912 року, коли перетинав Атлантику на шляху з Саутгемптона в Нью-Йорк. Підпишіться на Знай у Google News! Тільки найяскравіші новини!

# data[].attributes.headline
Титанік (фільм, 1997) — В

# data[].attributes.body
Титанік (фільм, 1997) — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Тита́нік" ( англ. "Titanic") - художній фільм-катастрофа 1997 року, режисера, сценариста, співпродюсера та співмонтажника Джеймса Камерона. У фільмі знято загибель лайнера Титанік. Головні ролі зіграли Кейт Вінслет (Роуз Дьюїтт Б'юкейтер) та Леонардо ДіКапріо (Джек Доусон). Герої фільму, з різних соціальних верств, закохалися одне в одного на борту зловісного корабля, який здійснює свій рейс через північну Атлантику в 1912 році.

Прем'єра фільму в США відбулася 19 грудня 1997 року. Дистриб'ютором фільму в Північній Америці була компанія Paramount Pictures, а в решті світу - 20th Century Fox. Бюджет становив 200 мільйонів доларів США, рекордний для свого часу. Титанік встановив рекорд найкасовішого фільму за всю історію кінематографу, зібравши в прокаті в усьому світі понад 1,8 мільярда доларів, і утримував його протягом 12 років, поки цей рекорд не було перевищено фантастичним фільмом (2009), який також зняв Камерон. Крім цього фільм очолював американський бокс-офіс 15 тижнів поспіль, що зробило його другим фільмом після картини Іншопланетянин (1982) (протримався 16 тижнів), що перебував на цій позиції найдовше за всіх. В Україні стрічку вперше було показано у лютому 1998 року.

1998 року Титанік було висунуто на здобуття премії Оскар у 14 номінаціях, з яких він переміг у 11, зокрема Найкращий фільм та Найкращий режисер. Титанік є рекордсменом за кількістю отриманих нагород Оскар поряд із такими фільмами як (1959) та Володар перснів: Повернення короля (2003). Також разом з фільмом (1950) є рекордсменом за кількістю номінацій на Оскар.

Саундтрек до фільму написаний Джеймсом Горнером потрапив в число найбільш продаваних у світі альбомів, розійшовшись тиражем у понад 30 млн копій. Заголовна пісня фільму My Heart Will Go On у виконанні Селін Діон стала однією з найпопулярніших за всю історію музики, здобула численні нагороди і принесла світову славу Селін.

До 100-ї річниці з часу аварії лайнера Титанік, фільм було перевидано у форматі 3D. У світовий прокат 3D-версія вийшла 4 квітня 2012 року, в український - 5 квітня 2012. Загалом Титанік у 3D-релізі зібрав 342 млн. $, таким чином загальні збори фільму досягли 2,1 мільярда доларів США.

1996 року шукач скарбів Брок Лаветт і його команда опускаються на дно Атлантичного океану на особливих глибоководних субмаринах і досліджують затонулий лайнер Титанік. На глибині знайдено сейф, у якому, як вони припускали, мав бути легендарний скарб. Знахідку підняли на поверхню й відкрили, але виявили самі лише документи. Серед них знайдено добре збережений портрет, зроблений олівцем і датований 14 квітня 1912 року. На малюнку, підписаному ініціалами JD, зображено вродливу оголену дівчину, що лежить на дивані. Дослідники помітили, що на шиї дівчини зображено діамантове кольє "Серце океану" - саме той скарб, який вони й шукають.

Тим часом Роуз Доусон Келверт (дівоче ім'я: Роуз Дьюїтт Б'юкейтер), літня, але ще сповнена життєвої енергії 101-річна жінка звертає увагу на повідомлення телеканалу CNN про цю експедицію та бачить по телевізору портрет оголеної жінки. Вона телефонує мисливцю за скарбами Броку Лаветту і повідомляє йому, що знає про діамант "Серце океану" і про те, ким є та вродлива молода дівчина на портреті: "О, так. Ви не повірите, адже це я". Роуз у супроводі своєї онуки Ліззи Келверт вилітає до місця занурень на науково-дослідне судно "Академік Мстислав Келдиш", яке використовується Лаветтом і його командою, та починає розповідь про останні події на Титаніку, свідком яких вона була.

10 квітня 1912 року сімнадцятирічна Роуз опиняється на борту корабля в каютах першого класу разом з матір'ю на ім'я Рут Дьюїтт Б'юкейтер і нареченим - промисловцем Каледонієм (Келом) Гоклі. Хоча Роуз не бажала, щоби Каледоній став її чоловіком, проте її мати дуже прагнула цього шлюбу, зважаючи на скрутне фінансове становище їхньої родини. Тим часом Джек Доусон, безхатній художник, разом зі своїм найкращим другом Фабріціо де Россі виграють у покер квитки третього класу на судно - і опиняються на борту того ж лайнера.

Роуз, страждаючи від нав'язаного шлюбу, хоче вчинити самогубство: стрибнути в океан з корми судна. На щастя, Джек вчасно помітив це і зупинив її. Їх помітили члени команди Титаніка, які спочатку вважали, що відбувається насильство. Роуз пояснює їм, що це був нещасний випадок, Каледоній дякує Джекові та запрошує його повечеряти з ними наступного вечора в ресторані першого класу на нижній палубі.

Між Джеком і Роуз зав'язується дружба: він показує їй свій альбом із художніми роботами. Їх стосунки стають глибшими, коли вони залишають пасажирів першого класу під час обіду й утікають до кают третього класу, де в самому розпалі відбувається святкування. Там вони зустрічають Фабріціо Де Россі і Томмі Райана, друзів Джека.

Джек закохується в Роуз, але з того часу, як Каледоній і Рут дізнаються, де була дівчина, вони доручають охороні кают першого класу не впускати Джека до них. 14 квітня за допомогою Фабріціо та Томмі Джеку вдалося прокрастися на верхню палубу та поцупити пальто й капелюха, що й дозволило йому перебувати на палубі, не викликаючи підозри. Розмова з Роуз ні до чого не призводить, але пізніше Роуз зустрічає Джека на носі корабля. Вони, обійнявшись, дивляться на захід Сонця, останній для багатьох на кораблі. Трохи пізніше Роуз освідчується Джекові та просить, щоб він намалював її портрет - вона хоче позувати оголеною, лише з діамантом "Серце океану" на шиї; вона ховає картину разом з діамантом до сейфу. Спайсер Лавджой, охоронець Каледонія, помічає Джека й Роуз разом і починає переслідувати їх, але втрачає слід біля входу в котельню. Перейшовши котельню, пара опиняється у вантажному відсіку, де зливається в обіймах у одному з автомобілів, який стояв у трюмі.

Тим часом, капітан Едвард Джон Сміт ігнорує численні попередження про айсберги на шляху судна, - і вночі, за наполяганням виконувача обов'язків директора "White Star Line" Джозефа Брюса Ісмея, Титанік перетинає води на великій швидкості. О 23:40 двоє спостерігачів бачать айсберг прямо перед Титаніком. Попри зусилля команди й інженерів, судно зачіпає айсберг - і вода починає надходити до відсіків корабля.

Каледоній знаходить картину в своєму сейфі та здогадується, що Джек і Роуз закохані одне в одного. І тільки-но вони прибувають до Каледонія, щоб повідомити про аварію, він звинувачує Джека в крадіжці діаманта, оскільки за його наказом Лавджой підкинув алмаз до кишені пальта Джека, і наказує одному з поліцейських надягти на нього наручники і замкнути його в кімнаті. Попри шанс урятуватися з потопаючого корабля разом зі своєю матір'ю в рятувальній шлюпці, Роуз тікає на пошуки Джека. Виконавчий директор компанії "Harland and Wolff" і конструктор Титаніка Томас Ендрюс пояснює їй, як дістатися до кімнати, де перебуває Джек. Коли Роуз знаходить його, він просить покликати кого-небудь на допомогу. Роуз зустрічає двох чоловіків, але вони відмовляються допомогти. Тоді дівчина бере пожежну сокиру та звільняє Джека, розбиваючи наручники, у той час як кімнату, де вони перебувають, починає повільно затоплювати вода.

Джек і Роуз дістаються великої сходової клітки, де перебувають інші пасажири, що намагаються пробратися на рівень вище, але стюард перекриває їм дорогу ґратами. Джек і Роуз залишають натовп і прямують до меншої сходової клітки, де вони зустрічають Фабріціо й Томмі: але й тут ворота замкнені, а члени екіпажу не дозволяють їм пройти. Джеку і його друзям все-таки вдається прорватися до верхньої палуби, де Каледоній шукає Роуз.

На палубі офіцери Титаніка не дозволяють чоловікам сідати в рятувальні шлюпки, але Роуз відмовляється відпливати без Джека. Фабріціо та Томмі йдуть, щоб перевірити інший бік, а Джек і Каледоній тимчасово об'єднуються, щоб переконати Роуз сісти в шлюпку, що вона й робить після недовгих умовлянь. У той час як вони намагалися переконати її, Каледоній віддав своє пальто Роуз, аби вона зігрілася, забувши, що він поклав діамант у кишеню. Тільки-но рятувальна шлюпка починає спускатися на воду, Роуз розуміє, що вона не може залишити Джека і вискакує зі шлюпки назад на судно. Роуз і Джек зустрічаються на Великих Сходах, неподалік від Лавджоя та Каледонія. У відчаї Каледоній хапає пістолет Лавджоя і починає переслідувати Джека й Роуз сходами вниз, стріляючи в них. У Каледонія закінчуються патрони, коли Джек і Роуз опиняються в ресторані. Він припиняє переслідувати їх, коли бачить, що приміщення майже затоплено.

Джек і Роуз знову шукають шлях на верхню палубу. Вони намагаються врятувати хлопчика, але марно - він помирає разом зі своїм батьком. На їхньому шляху опиняються інші замкнені ворота. Стюард намагається відкрити ґрати, але впускає ключі і тікає. Джек дістає ключі і відкриває ворота за мить до того, як вода повністю заливає коридор.

Тим часом палубу починає затоплювати, і залишаються тільки дві рятувальні шлюпки лівого борту. Перша шлюпка вже готова для спуску, у той час як друга перевернута догори дном. Каледоній заплатив за місце у першому човні, а Томмі й Фабріціо намагаються пробратися до човна самостійно. Перший офіцер Вільям Мердок, який відповідає за спуск шлюпки, в паніці погрожує стріляти в будь-якого чоловіка, який спробує зійти до човна - він призначений лише для жінок і дітей. Коли Каледоній намагається пройти на своє місце, офіцер не дозволяє йому сісти та кидає хабар йому в обличчя. Натовп підштовхує Томмі до човна, і Мердок стріляє в нього. Офіцер розуміє, що вбив невинного, і вчиняє самогубство, вистріливши собі в голову.

Каледоній підбирає на кораблі маленьку дівчинку і, сказавши, що він батько-одинак, потрапляє на шлюпку. Рятується від загибелі також Ісмей. У цей час вода вже досягає палуби теплохода й оркестр починає грати останню пісню "Nearer, My God, to Thee". Багато людей втрачають надію на порятунок і чекають своєї смерті: капітан Сміт замикається на капітанському містку, Томас Ендрюс залишається в курильній залі, а сім'ї повертаються назад до кают, літня пара лежить на ліжку бачачи як вода заповнює їхню каюту, мама читає дітям казку, щоб вони заснули, розуміючи, що вони уже не прокинуться, каюта Роуз заповнюється водою та плавають картини. Офіцери намагаються спустити на воду останню шлюпку, коли вода вже досягає Великих Сходів. Востаннє ми бачимо капітана Сміта в той момент, коли вода видавлює скло і затоплює капітанський місток.

Каледоній бачить, що човен вже повний і більше нікого не витримає, та починає відбиватися від людей веслом. Фабріціо гине від падаючої димової труби під час спроби пробратися на човен.

Джек і Роуз тим часом пробиваються до верхньої палуби, але виявляють, що рятувальних шлюпок більше не залишилося. Не маючи інших варіантів порятунку, вони прямують до самісінького кінця кормової частини корабля, яка залишатиметься над водою найдовше. Великі сходи занурюються під воду, а скляний купол не витримує тиску води, тріскає і вода затоплює весь зал. Усі люди, що були там, гинуть. Вода затоплює коридор першого класу, руйнуючи двері та інші меблі. Судно нахиляється так, що з води виринають гвинти корабля. Джекові й Роуз стає важко йти, Отець Байлс молиться про спасіння душ пасажирів лайнера. Деякі з 1500 переляканих пасажирів і членів команди ризикують і стрибають з корабля, бажаючи доплисти до рятувальних шлюпок, але більшість гине у крижаній воді океану.

Судно нахиляється настільки сильно, що будь-хто, хто не тримається за закріплені предмети або частини судна, скочується з палуби у воду. З полиць починає падати посуд. Люди з великою швидкістю скочуються вниз, а разом з ними стільці. Посуд починає падати швидше. Крісло, в одній із кают, перекидається падаючи на стіл, який у свою чергу падає на ліжко і тягне його до низу. Корма підіймається все вище і вище. Люди на рятувальних шлюпках відпливають подалі від корабля. Чутно звуки биття посуду та гуркіт меблів. Люди стрибають у воду. Дехто вдаряється у гвинти корабля і помирає. Моллі Браун у шлюпці спостерігає за всім цим говорячи "Боже Правий". Відбувається коротке замикання, й усе освітлення на кораблі гасне. Через мить судно під власною вагою ламається навпіл. Корпус тріскає, від нього розлітаються дрібні уламки. Люди падають у середину корабля. Корма з величезною швидкістю падає в низ здіймаючи великі хвилі. Проте дві його половини все ще з'єднані одна з одною кілем, тому корабель починає йти під воду вертикально. Джек і Роуз у цей час перебувають на вершині корми. Люди не мають сили триматися за поручні і падають в низ. Дехто вдаряється об предмети, а дехто падає один на одного. Але врешті-решт судно повністю занурюється у воду й усі, хто досі утримувався на ньому, опиняються у водах Північної Атлантики.

Джеку вдається знайти шмат дерев'яної обшивки, і він допомагає Роуз піднятися на неї. Але тут він розуміє, що двом на ній не вистачить місця. Час минає, але допомога не приходить. Крики стихають, чутно лише стогін і плач тих, хто ще не замерз на смерть у крижаній воді. Джек вимагає в Роуз обіцянку: вона мусить зробити все, аби вижити.

Настає тиша, і Роуз лягає на спину, хриплим голосом наспівуючи пісню, яку Джек співав їй. Одна з рятувальних шлюпок (номер 14) вирішує повернутися, щоб знайти кого-небудь із тих, хто вижив. Роуз чує віддалені крики і повертається до Джека, намагаючись розбудити його. Тут дівчина розуміє, що сталося найгірше - Джек замерз у холодній воді i помер. Вона ридає, бажаючи померти з ним, але згадує про свою останню обіцянку. Крізь сльози Роуз повторює: "Я ніколи не здамся, я обіцяю", - і відпускає його холодні пальці з рук - Джек занурюється в океан. Вона намагається кричати, щоб привернути увагу човна, але голос у неї зовсім пропав. Тоді дівчина бере свисток з тіла найближчої людини і, зібравшись із силами, дме у нього - її помічають і садять у шлюпку.

Ті, кому пощастило вижити, чекають у шлюпках на лайнер Карпатія, який незабаром має прибути до місця аварії й підібрати їх. На палубі Карпатії Роуз називає себе Роуз Доусон, пов'язуючи таким чином своє життя з Джеком назавжди. Після прибуття до Нью-Йорка Роуз виявляє в кишені пальта "Серце океану", яке Каледоній поклав туди, коли судно почало тонути.

1996 року вже підстаркувата Роза йде на палубу Келдиша, і глядачі бачать, що вона весь час зберігала "Серце океану". Ніким не помічена, вона виходить на палубу корабля і, зібравшись із силами, кидає діамант у темну Атлантику, де лежить її остання пам'ять про Джека. Вона вирішила, що місце діаманта - поруч із Титаніком.

У кімнаті Роуз глядачі бачать її фотографії, на одному зі знімків дівчина сидить на коні на пристані в Санта-Моніці - вони з Джеком мріяли побувати там разом. Роуз лягає в ліжко і спокійно поринає в темряву.

А в цей час перед глядачем постає кістяк Титаніка на дні океану. Зруйнований корпус раптово змінюється і стає таким, яким він був під час своєї першої та останньої подорожі. Стюард відчиняє двері від прогулянкової палуби до Великих Сходів, де всі, хто загинув на судні тієї ночі, посміхаються й вітають Роуз. На верхньому прольоті сходів Джек дивиться на годинник так, як він робив це раніше, коли чекав на Роуз. Годинник показує 02:20, тобто, наступну хвилину після загибелі корабля. Джек повертається і, посміхаючись знову молодій Роуз, подає їй руку. Вони цілуються, і натовп їх вітає, після чого картинка зникає за титрами, які супроводжуються піснею "My Heart Will Go On" у виконанні Селін Діон.

Художні персонажі

Леонардо ДіКапріо - Джек Доусон. На цей час 22-річний ДіКапріо грає у фільмі Джека, 20-річного бідного юнака з Чіппева-Фоллс, штат Вісконсин, який подорожує світом, останнім часом був в Парижі. Він виграв два квитки на Титанік у покер і подорожує третім класом зі своїм другом Фабріціо. Він зустрічає Розу, коли та намагається стрибнути з корми судна в океан, і вона приваблює його з першого погляду. Він переконує її не чинити самогубства, і це дозволить йому побути один вечір у колі пасажирів першого класу.

Кейт Вінслет - Роза Дьюітт Б'юкейтер / Доусон. 22-річна Кейт Вінслет грає Розу, 17-річну дівчину з Філадельфії, яка змушена вийти заміж за 30-річного Кела Гоклі, оскільки це зможе зберегти їй та її матері Руф належність до вищого класу після смерті батька, який обклав їхню родину боргами. Роза перебуває на Титаніку з Келом і Руф як пасажир першого класу, де і знайомиться з Джеком.

Біллі Зейн - Каледон (Кел) Натан Гоклі, 31-річний Зейн грає Кела, 30-річного нареченого Рози. Зарозумілий і снобістський спадкоємець сталеливарних заводів у Пітсбурзі. Він стає все більш збентеженим, ревнивим і жорстоким до стосунків Рози з Джеком. Пізніше під час Біржового краху 1929 року збанкрутував і застрелився.

Френсіс Фішер - Руф Дьюітт Б'юкейтер, овдовіла мати Рози, яка влаштовує заручини своєї дочки з Келом, щоб зберегти високе соціальне становище їхньої родини. Вона любить свою дочку, але вважає що соціальне становище є важливішим. Вона зневажає Джека, хоч той і врятував життя її дочки.

Глорія Стюарт - Роза Доусон Келверт. Глорія Стюарт у фільмі грає Розу у віці 101 рік, від імені якої ведеться розповідь. Вона повідомляє Брока Лаветта про діамант Серце Океану після того, як той знайшов її портрет на затонулому Титаніку. На час зйомок Стюарт було 86 років і вона накладала макіяж для того, аби виглядати ще старшою.

Білл Пекстон - Брок Лаветт, мисливець за скарбами, який в теперішньому часі шукає діамант "Серце Океану" на затонулому Титаніку.

Льюіс Ебернеті - Льюїс Бодін, помічник Брока Лаветта на судні Академік Мстислав Келдиш, оператор робота на батискафі Мир-2.

Сьюзі Еміс - Ліззі Калверт, внучка Рози, яка супроводжує її під час візиту до Лаветта.

Денні Нуччі - Фабріціо де Россі, найкращий друг Джека, італієць, потрапив з ним на борт Титаніка після того як Джек виграв два квитки у покер.

Девід Ворнер - Спайсер Лавджой, англійський камердинер і особистий охоронець Кела.

Джейсон Баррі - Томас (Томмі) Райан, ірландський пасажир третього класу який подружився з Джеком і Фабріціо.

Історичні персонажі

Кеті Бейтс - Марґарет (Моллі) Браун. Інші жінки з першого класу вважають Моллі вульгарним "мішком із грошима" через її несподіване збагачення. Вона дружньо ставиться до Джека і надає йому смокінг (куплений для свого сина), коли його було запрошено на вечерю в ресторані першого класу. Моллі Браун отримала прізвисько "непотоплювана Моллі" через те що вона, за підтримки інших жінок, перехопила керування рятувальною шлюпкою #6 у квартирмейстера Роберта Гіченса і повернула її для врятування потопаючих.

Віктор Ґарбер - Томас Ендрюс. Виконавчий директор компанії Harland and Wolff і конструктор Титаніка, Ендрюс зображується як дуже добрий і приємний чоловік, скромний щодо його великих досягнень. Після зіткнення, він намагається переконати інших, зокрема Ісмея, що за розрахунками корабель піде на дно. Під час загибелі лайнера він стоїть біля годинника в курильній залі першого класу, оплакуючи свою нездатність побудувати надійне та безпечне судно.

Бернард Гілл - Капітан Едвард Джон Сміт. Сміт збирався після цього рейсу піти на пенсію. Після зіткнення він дещо розгублюється і не може гідно організувати евакуацію, пізніше добровільно приймає смерть, зачинившись в капітанському містку.

Джонатан Гайд - Джозеф Брюс Ісмей. У фільмі Ісмея зображено як багатого, неосвіченого чоловіка з першого класу. Він, користуючись своєю посадою виконавчого директора компанії White Star Line - власника корабля, намагається переконати капітана Сміта йти швидше з перспективою прибути до Нью-Йорка раніше запланованого, щоб привернути більшу увагу преси. Після зіткнення він розуміє, що його "непотоплюваний" корабель приречений, і потай сідає в рятувальну шлюпку.

Ерік Браден - Джон Джейкоб Астор IV. Пасажир першого класу, якого Роза називає найбагатшою людиною на борту судна. У фільмі Астор з'являється разом зі своєю 18-річною дружиною Мадлен.

Бернард Фокс - Полковник Арчибальд Ґрейсі IV. У фільмі Грейсі запам'ятався коментарем "жінки і техніка - речі несумісні". Він вітає Джека з врятуванням Рози від падіння з корабля, хоча й не знає, що то була спроба самогубства.

Майкл Інсайн - Бенджамін Ґуґенгайм. Магнат, перебуває на Титаніку з коханкою мадам Обер у той час як родина чекає його вдома.

Джонатан Еванс-Джонс - Воллес Хартлі. Корабельний диригент і скрипаль, який зі своїми колегами грає на палубі музику, у той час як корабель тоне. Насамкінець, коли група вже розходиться, він починає грати Nearer, My God, to Thee.

Еван Стюарт - Перший офіцер Вільям Мердок. Офіцер поставлений на варту в ніч, коли корабель зіткнувся з айсбергом. Під час евакуації керував посадкою у рятувальні шлюпки і в паніці натовпу пристрелив Томі Райана, після чого через почуття власної провини наклав на себе руки.

Джонатан Філліпс - Другий офіцер Чарльз Лайтоллер. У фільмі Лайтоллер зауважує капітану Сміту, що буде важко побачити айсберги на "тихій" воді. Під час евакуації погрожує натовпу пістолетом, закликаючи зберігати порядок.

Марк Ліндсей Чепман - Старший офіцер Генрі Уайльд. Старший корабельний офіцер, який пропускає Кела з дитиною на руках у рятувальну шлюпку. Опинившись у воді після того як судно затонуло, він дме у свисток, закликаючи шлюпки на допомогу.

Йоан Ґріффіт - П'ятий офіцер Гарольд Лоу. Єдиний корабельний офіцер, який повернувся зі шлюпкою на пошуки тих, що вижили.

Едвард Флетчер - Шостий офіцер Джеймс Муді. У фільмі Муді можна побачити коли від пропускає на борт Титаніка Джека і Фабріціо за декілька хвилин до того як лайнер відчалює з порту Саутгемптон. Пізніше він відповідає на дзвінок вартових у воронячому гнізді про помічений айсберг.

Джеймс Ланкастер - Отець Томас Байлс. Отець Байлс, католицький священик з Англії, який молиться і втішає пасажирів в останні хвилини їхнього життя.

Лю Палтер та Ельза Рейвен - Ісідор Страус та Іда Страус. Ісідор, колишній власник мережі універмагів Macy's і колишній конгресмен від Нью-Йорка. Під час евакуації його дружині Іді пропонували місце в шлюпці, але вона відмовилась залишати свого чоловіка. Востаннє їх можна бачити на ліжку, де вони лежать обнявшись один з одним, а в цей час вода заповнює їхню каюту.

Мартін Джарвіс - Сер Козмо Даф-Ґордон. Шотландський баронет, який урятувався в шлюпці #1. Він і його дружина були серед 12 пасажирів у шлюпці, яка могла вмістити 40 осіб. Пізніше, під час розслідування катастрофи, його було звинувачено у підкупі членів екіпажу аби вони не повертали назад, щоб урятувати тих, хто опинився у воді.

Розалінд Ейрс - Леді Дафф-Ґордон. Всесвітньо відомий модельєр і дружина сера Козмо. Врятувалася разом зі своїм чоловіком у шлюпці #1.

Рошель Роуз - Ноель Леслі, графиня Ротес. У фільмі показано, що вона товаришує із Келом і Руф Дьюітт Б'юкейтер.

Скотт Дж. Андерсон - Фредерік Фліт. Вартовий у воронячому гнізді, який побачив айсберг.

Мартін Іст - Реджинальд Лі. Другий вартовий у воронячому гнізді.

Пол Брайтвелл - Квартирмейстер Роберт Гіченс. Один з шести корабельних квартирмейстерів. Був за штурвалом корабля у момент зіткнення. Він керував шлюпкою #6. Відмовлявся повертатися, щоб підібрати потопаючих, і тоді керування шлюпкою перехопила Марґарет (Моллі) Браун.

Саймон Крейн - Четвертий офіцер Джозеф Боксхолл. Офіцер, який відповідає за запуск сигнальних ракет і посадку пасажирів у шлюпки.

Грегорі Кук - Джек Філліпс. Старший радист на борту Титаніка, якому капітан Сміт наказує посилати сигнал CQD.

Крейг Келлі - Гарольд Брайд (англ.). Молодший радист на борту Титаніка, який повідомляє капітану Сміту, що на сигнал CQD відповіло лише судно Карпатія, і що воно прибуде через 4 години.

Ліам Туохі - Головний корабельний кухар Чарльз Джеакен (англ.). Його можна побачити зверху перил на кормі корабля з Джеком і Розою, коли Титанік вертикально занурюється у воду, перед тим як потрапити у воду п'є з фляги. Йому вдалося вижити, його підібрала шлюпка. У свідченнях Британській слідчій комісії з розслідування причин катастрофи Титаніка, Чарльз Джеакен заявляв, що після потрапляння у воду йому вдалося зберегти волосся на голові сухим. Також він зізнався, що не відчував холоду, швидше за все, завдяки алкоголю, спожитому перед тим.

Террі Форрестол - Головний інженер Джозеф Белл. Белл і його команда працювали до останнього, щоб виробляти електроенергію для надсилання сигналів лиха. Всі вони загинули всередині Титаніка.

Кевін Де Ла Ной - Третій офіцер Герберт Пітман. Відповідальний за шлюпку #5.

Ролі дублювали:

А також: Михайло Тишин, Юрій Висоцький, Сергій Солопай та інші.

Інформація про дубляж

Українську версію створено у 2012 році творчим колективом компанії "POSTMODERN" для кінокомпанії "Двадцяте Століття Фокс" і компанії "Ukrainian Film Distribution".

Режисер дубляжу - Костянтин Лінартович

Асистент режисера - Лідія Сахарова

Переклад та укладка тексту Надії Бойван

Звукорежисер - Максим Пономарчук

Мениджер проекту - Ірина Туловська

Диктор - Андрій Мостренко

Існує два варіанти озвучення фільму.

Фільм перекладено та озвучено студією 1+1.

Ролі озвучували: Олена Узлюк, Валентина Гришокіна, Олесь Гімбаржевський та Микола Козій.

Фільм перекладено та озвучено студією Нового каналу.

Ролі озвучували: Наталія Романько, Павло Скороходько, Михайло Жонін та Лідія Муращенко.

Режисер: Джеймс Камерон

Сценарист: Джеймс Камерон

Продюсери: Джеймс Камерон, Джон Ландау, Памела Іслі, Грант Хілл, Шарон Манн

Композитори: Джеймс Горнер, Арчібальд Джойс, Вольфґанґ Амадей Моцарт, Пол Лінке, Фелікс Гун, Фред Фішер, Френсіс Попі, Жак Оффенбах, Йоганн Штраус

Оператор: Рассел Карпентер

Монтаж: Конрад Бафф IV, Джеймс Камерон, Річард А. Харріс

Звук: Гері Райдстром, Том Джонсон, Гері Саммерс, Марк Улано

Спецефекти: Роберт Легато, Марк А. Ласофф, Томас Л. Фішер, Майкл Канфер

Підбір акторів: Малі Фінн

Художники-постановники: Пітер Ламонт, Майкл Форд

Декоратор: Майкл Форд

Грим: Тіна Ерншоу, Грег Канном, Саймон Томпсон

Художник по костюмах: Дебора Лінн Скотт

Джеймс Камерон уперше замислився про можливу кінопостановку 1987 року, коли на телеканалі National Geographic подивився документальний фільм про лайнер Титанік. Але всерйоз взявся за підготовку сценарію для майбутнього фільму тоді, коли його найкращий друг Льюіс Ебернеті (який також знявся в фільмі у ролі Льюїса Бодіна) на день народження режисера подарував йому свою працю про Титанік. До 1994 року Камерон написав 167-сторінковий сценарій, а на початку 1995 року запропонував його кінокомпанії 20th Century Fox, яка виділила на стартові витрати 3 мільйони доларів. На студії Digital Domain, що належить Джеймсу Камерону, ще до початку зйомок було створено комп'ютерну анімацію аварії корабля, яку згодом було використано у фільмі.

Щоб ближче познайомитися з головним об'єктом свого майбутнього фільму, Камерон у вересні 1995 року особисто здійснив 12 занурень до Титаніка на батискафах Мир-1 і Мир-2 з борту російського науково-дослідного судна Академік Мстислав Келдиш, також пізніше задіяного у фільмі. А брат режисера, Майкл, інженер за професією, розробив систему підводних камер для зйомок екстер'єру та інтер'єру затонулого лайнера: під час кожного занурення зйомки тривали лише по 15 хвилин через обмежену кількість плівки, яку вміщувала камера.

Вирішивши, що головною сценою, через яку глядачі підуть на фільм, буде катастрофа корабля, Джеймс Камерон запросив для створення спецефектів 17 студій. Провідною серед них стала Digital Domain, у котрій під керівництвом майбутнього лауреата премії Оскар Роберта Легата створювали візуальні ефекти до фільму.

Зйомки фільму почалися 16 вересня 1996 року, початковий бюджет тоді становив 110 мільйонів доларів. Для зйомок фільму було збудовано нову студію на узбережжі міста Розаріто, Мексика, за 40 кілометрів на південь від державного кордону з США. У водах величезного басейну було споруджено макет корабля майже в натуральну величину. Фінальна модель створеного корабля сягала 231 метра в довжину, тоді як справжній лайнер був лише на 34 метри довший. Але попри грандіозний розмах декорацій, кількість повторюваних компонентів корабля (таких як вікна) було зменшено, а деякі деталі були змодельовані лише на 90%. Також під час знімального процесу замість вертольотів було вирішено задіяти 50-метровий кран, поставлений на рейки. Усе було зроблено з метою зменшення витрат.

Під час зйомок масових сцен актори були одягнені в костюми, обвішані датчиками для "захоплення руху". Творці фільму скористалися послугами лише сорока осіб. Під час зйомки людей, що падають з корабля, використано змодельовану на комп'ютері воду. Це дозволило зробити зіткнення з нею драматичнішим. Для зйомки сцени, де дельфіни пливуть перед кілем корабля, застосовували як дресованих ссавців, так і їх комп'ютерні моделі, яких створено та накладено на основний відеоряд студією Hammerhead Productions. А сам айсберг, з яким зіткнувся Титанік, було зроблено з піноутворювача, вкритого скловолокном і воском.

Зйомки картини, які тривали близько 7 місяців, закінчились 23 березня 1997 року. Проте вчасно підготувати фільм до виходу на екрани (який було призначено на липень того ж року) не вдалося. У Голлівуді почали поширюватися чутки про те, що з Титаніком може повторитися така ж ситуація, як і з фільмом Ворота раю (1980), тривалість якого свого часу довелося скоротити. Фінальний бюджет Титаніка зріс до 200 мільйонів доларів, що зробило його найдорожчим фільмом в історії (станом на 1997 рік). Дистриб'ютор 20th Century Fox для покриття величезних витрат був змушений запросити до співпраці іншу компанію - свого конкурента Paramount Pictures, внаслідок чого в Північній Америці прокатом опікувалася Paramount Pictures, а в решті світу - 20th Century Fox.

Представники Paramount Pictures, ознайомившись зі стрічкою Камерона, звернули увагу на занадто велику тривалість фільму (понад 3 годин) і на неймовірні витрати на зйомки. У них виникли сумніви з приводу режисерських здібностей Камерона, який захищав свій фільм і попереджав, що зовсім не збирається скорочувати його тривалість - хоча були часи, коли він сам сумнівався в успіху Титаніка.

Фільм Титанік мав феноменальний успіх у прокаті. Стрічка вийшла в прокат у США і Канаді 19 грудня 1997 і за перший день зібрав 8 658 814 доларів США, а за перший вік-енд - 28 638 131. Надалі збори ще більше зросли і сягнули 124 152 693 у Новий рік. Стрічка трималася на першій позиції в Північноамериканському бокс-офісі 15 тижнів поспіль, що є рекордом (Іншопланетянин (1982) протримався 16 тижнів, але не поспіль). У березні 1998 він став першим фільмом в історії, світові збори якого досягли 1 мільярда дол. США. Фільм був у прокаті аж до 1 жовтня 1998 року. Загальні збори в США і Канаді сягнули 600,7 млн, що становить приблизно третину від загальносвітових зборів. У світі картина зібрала 1,8 млрд доларів, ставши найкасовішим фільмом в історії (подвоївши попередній рекорд) і залишалася ним протягом дванадцяти років, поки 2010 року це досягнення перевершив фільм , також знятий Камероном.

Нижче перелічено 10 країн із найбільшими зборами:

Загалом: 1 843 201 268 $

В 2012 Титанік був перевиданий у 3D форматі. Вартість конвертації склала 18 млн. дол. Загалом фільм дозібрав 342 171 034 $, таким чином загальні збори фільму досягли 2 185 372 302 доларів США. Найбільш успішним перевидання було у Китаї, де було зібрано 105 млн. $.

Фільм зібрав загалом позитивні відгуки кінокритиків і простих глядачів. На сайті Rotten Tomatoes Титанік отримав рейтинг 88% (161 оглядів) від кінокритиків і 69% від простих відвідувачів сайту. На сайті Metacritic фільм також отримав досить непогану оцінку від кінокритиків (74 бала зі 100 на основі 34 оглядів) і від простих глядачів (7,7 з 10). Оцінка глядачів на сайті IMDB - 7,6 балів з 10. Відомий кінокритик Роджер Іберт оцінив фільм у 4 бали з 4 можливих і поставив Титанік у першу десятку найкращих фільмів 1997 року.

Саундтрек до фільму був написаний американським композитором Джеймсом Горнером і складається з двох альбомів.

Перший альбом Titanic: Music from the Motion Picture був виданий лейблом Sony Classical 18 листопада 1997. На хвилі величезного успіху фільму, альбом посів перші місця в чартах більше 15 держав, було продано понад 30 млн копій, потрапивши таким чином до найбільш продаваних у світі альбомів. Альбом містить заголовну пісню My Heart Will Go On у виконанні Селін Діон, музику до якої написав Джеймс Горнер, а слова - американський автор пісень Вілл Дженнінгс. Пісня також мала колосальний успіх та стала хітом Селін Діон, одним з найпопулярніших за всю історію музики і світовим лідером продажів 1998 року. Пісня також отримала премії Оскар, Золотий глобус (як найкраща пісня до фільму) і кілька нагород премії Ґреммі. Вокальну партію до семи треків виконала норвезька співачка-сопрано Сіссель Ширшебо.

Другий альбом Back to Titanic був виданий 25 серпня 1998. Він містить деякі невидані раніше записи а також ремікс-версії треків з діалогами з фільму. Після успіху першого альбому Джеймс Горнер вирішив створити нову збірку яка б безпосередньо представляла "душу" його музики до цього фільму. В альбом також був включений християнський хорал Nearer, My God, to Thee який звучить у фільмі.

Back to Titanic хоч і не досяг успіху попереднього альбому але все ж мав комерційний успіх, особливо зважаючи на те що він вийшов за вісім місяців після фільму. Він досяг 2-го місяця в чарті Billboard 200 і отримав статус платинового в США з продажами більше 1 млн копій.

Загалом фільм Титанік здобув 91 нагороду та ще 50 номінацій залишилися без нагород. На премію Оскар фільм було висунуто у 14 номінаціях, в 11 з яких переміг. Титанік є рекордсменом за кількістю отриманих Оскарів разом із такими фільмами як (1959) та Володар перснів: Повернення короля (2003), а також є рекордсменом за кількістю номінацій на Оскар разом із фільмом (1950). Нижче перелічено найважливіші нагороди.

Оскар 1998

Найкращий фільм: Джеймс Камерон, Джон Ландау

Найкраща режисерська робота: Джеймс Камерон

Найкраща музика до фільму: Джеймс Горнер

Найкраща пісня до фільму: My Heart Will Go On у виконанні Селін Діон

Найкращий монтаж: Конрад Бафф IV, Джеймс Камерон, Річард А. Харріс

Найкращі спецефекти: Роберт Легато, Марк А. Ласофф, Томас Л. Фішер, Майкл Канфер

Найкращий звук: Гері Райдстром, Том Джонсон, Гері Саммерс, Марк Улано

Найкращий дизайн костюмів: Дебора Лінн Скотт

Найкращий оператор: Рассел Карпентер

Найкращий художник-постановник: Пітер Ламонт, Майкл Форд

Найкращий звуковий монтаж: Гері Райдстром, Том Джонсон, Гері Саммерс, Марк Улано

номінації:

Золотий глобус 1998

Найкращий фільм - драма: Джеймс Камерон, Джон Ландау

Найкращий режисер: Джеймс Камерон

Найкраща музика до фільму: Джеймс Горнер

Найкраща пісня до фільму: My Heart Will Go On у виконанні Селін Діон

номінації:

Премія Гільдії кіноакторів США 1998

Найкраща жіноча роль другого плану: Глорія Стюарт

номінації:

Найкращий акторський склад

Найкраща жіноча роль: Кейт Вінслет

BAFTA 1998

номінації:

Найкращий фільм: Джеймс Камерон, Джон Ландау

Найкращий оператор: Рассел Карпентер

Найкращий дизайн костюмів: Дебора Лінн Скотт

Найкращий монтаж: Конрад Бафф IV, Джеймс Камерон, Річард А. Харріс

Найкращий грим: Тіна Ерншоу, Грег Канном, Саймон Томпсон

Найкращий художник-постановник: Пітер Ламонт, Майкл Форд

Найкращий звук: Гері Райдстром, Том Джонсон, Гері Саммерс, Марк Улано

Найкращі спецефекти: Роберт Легато, Марк А. Ласофф, Томас Л. Фішер, Майкл Канфер

MTV Movie Awards 1998

Найкращий фільм: Джеймс Камерон, Джон Ландау

Найкраща чоловіча роль: Леонардо ДіКапріо

номінації:

Найкраща екшн-сцена (за сцену, де корабель йде під воду)

Найкраща жіноча роль: Кейт Вінслет

Найкращий поцілунок: Леонардо ДіКапріо & Кейт Вінслет

Найкраща пісня до фільму: My Heart Will Go On у виконанні Селін Діон

Найкращий кінодует: Леонардо ДіКапріо & Кейт Вінслет

Найкращий лиходій: Біллі Зейн

Премія Сезар 1999

Премія Ґреммі 1999

Запис року: My Heart Will Go On

Пісня року: My Heart Will Go On

Найкраща пісня написана для фільму: My Heart Will Go On

Найкраще жіноче вокальне поп виконання: Селін Діон

Brit Awards 1999

Джеймс Камерон замислився про конвертацію картини в 3D ще 2005 року, однак тоді в усьому світі було не більше 85 цифрових екранів . 24 липня 2009 року Джеймс Камерон, представляючи на фестивалі San Diego Comic-Con International свою стрічку , оголосив, що має намір перевести Титанік (на той час - найуспішніший фільм усіх часів) у 3D-формат. Вартість конвертації становила 18 млн. дол., а робота тривала близько 60 тижнів - більше, ніж власне зйомки. Зміни торкнулися лише технічної частини, не було змінено жодного кадру, окрім зоряного неба в одній з фінальних сцен (де Роуз, героїня Кейт Вінслет, лежить на дошці посеред океану й дивиться на небо), яке в оригінальній версії, не відповідало тому, що насправді могли бачити пасажири Титаніка в ніч на 15 квітня 1912 року. Світова прем'єра 3D-версії відбулася 28 березня 2012 в Лондоні, у широкий прокат фільм вийшов 4 квітня, в Україні - 5 квітня. Перевидання Титаніка було присвячено 100-й річниці загибелі легендарного британського лайнера.

Картина повернула гроші, витрачені на конвертацію у 3D. За перший прокатний тиждень вона зібрала 35 млн. $. За даними кінокомпанії Fox, в перший прокатний вік-енд фільм здобув першість у прокаті Великої Британії, Німеччини, Італії, Австрії та Швеції. Загалом Титанік у 3D-релізі зібрав 342 млн. $, таким чином загальні збори фільму досягли 2,1 мільярда доларів США.

# data[].attributes.attachment_link.title
Титанік (фільм, 1997)

# data[].attributes.attachment_link.description
"Тита́нік" ( англ. "Titanic") - художній фільм-катастрофа 1997 року, режисера, сценариста, співпродюсера та співмонтажника Джеймса Камерона. У фільмі знято загибель лайнера Титанік. Головні ролі зіграли Кейт Вінслет (Роуз Дьюїтт Б'юкейтер) та Леонардо ДіКапріо (Джек Доусон). Герої фільму, з різних соціальних верств, закохалися одне в одного на борту зловісного корабля, який здійснює свій рейс через північну Атлантику в 1912 році.

# data[].attributes.headline
Історія створення фільму

# data[].attributes.subject
Історія створення фільму

# data[].attributes.body
В перше Джеймс Кемерон задумався про постановку "Титаніка" в 1987р коли на телеканалі "National Geographic" подивився документальний фільм про "Титанік". Але серйозно займатися підготовкою сценарія почав тоді, коли його найкращий друг Льюїс Ебернеті подарував на день народження свою працю про "Титанік". До 1994р Кемерон написав 167-сторінковий сценарій, а на початку 1995р запропонував його кінокомпанії 20th Century Fox, яка виділила на стартові витрати 3 мільйони доларів. Щоб ближче познайомитись з головним об`єктом майбутнього фільму Кемерон у вересні 1995р особисто зробив 12 занурень до "Титаніку" на батискафах "Мир-1" і "Мир-2", що знаходилися на науково-дослідному судні "Академік Мстислав Келдиш", пізніше також задіяного у фільмі. Брат режисере Майкл будучі інженером за професією розробив систему підводних камер для зйомок екстер`єру і інтер`єру загиблого лайнера.

Вирішивши, що найголовнішою сценою буде крах корабля Кемерон запросив для створення спецефектів 17 студій. Зйомки фільма почалися 16 вересня 1996 року, причому початковий бюджет тоді складав всьго110 мільйонів доларів. Для зйомок фільму була побудована абсолютно нова студія на побережжі Розаріто в Мексиці. У водах величезного басейна був створений макет "Титаніка" майже у натуральну величину. Фінальна модель створення корабля досягала 231метра в довжину, тоді як справжній корабель на 34 метра довше.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Реальність і Міфи |

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Титанік є одним з найвідоміших кораблів. Але історія його вкрай трагічна. На момент введення в дію це було найбільше судно в світі, з водотоннажністю в 52 тисячі тонн. Але в перший же свій рейс, в ніч з 14 на 15 квітня 1912 року "Титанік" зазнав катастрофу. Причиною стало зіткнення з айсбергом в північних водах Атлантики.

Корабель отримав великі пробоїни і швидко затонув, переломившись навпіл. В ході катастрофи загинуло тисячі чотиреста дев'яносто шість чоловік, вдалося врятуватися лише 712 пасажирам. Їх підібрав опинився неподалік пароплав "Карпатія". Уламки корабля занурилися на глибину в 3750 метрів. Їх виявили лише в 1985 році. Наступні експедиції підняли з дня безліч предметів зі знаменитого корабля.

Про трагедію "Титаніка" було і написано чимало, і знято кілька фільмів. Перший, документальний, вийшов вже в травні 1912 року. А найзнаменитіша стрічка про "Титаніку", знята Джеймсом Кемероном в 1997 році, 13 років залишалася найбільш касовою в історії кінематографа. Трагедія виявилася нехай і не найбільшої на море, але найбільш вражаючою.

Здавалося, що людина за допомогою сучасного судна підкорив океани, і настає нова ера. Але природа і не думала здаватися. Сьогодні історія "Титаніка", в тому числі і завдяки кінематографу, обросла численними міфами. Їх ми і спробуємо розвінчати.

Титанік вважали непотоплюваним кораблем.

Цей міф з'явився вже в наш час. У фільмі Кемерона мати героїні, милуючись лайнером в Саутгемптоні, називає його непотоплюваним. Історики кажуть, що поява такого міфу цілком виправдано, адже він дозволяє народитися відмінною історії про катастрофу непотоплюваного корабля. Сталося те, у що ніхто не вірив. Видається логічним, що Бог вирішив покарати самовпевненого людини. Сама компанія White Star Line, яка володіла кораблем, ніколи публічно не робила подібних заяв. Є три галузевих видання, в яких корабель ще до його загибелі називався "практично непотоплюваним", але немає ніяких доказів, що так вважало на той момент громадську думку. У рекламній продукції компанії особливий акцент робився на безпеки "Титаніка" і "Олімпіка", запевняє, що вони створені так, щоб знизити ризики затоплення. Однак подібні якості були і у інших лайнерів такого ж класу. Перші ж твердження, що "Титанік" вважався непотоплюваним, з'явилися в газеті The New York Times 16 квітня 1912 року. Це сталося на наступний день після трагедії. Експерти заявили, що раніше вважали корабель непотоплюваним, цей коментар був тут же розтиражовано, дозволивши народитися з цим міфом.

Титанік був найзнаменитішим кораблем свого часу.

На момент катастрофи судна кінематограф існував ось уже 15 років. Про трагедію багато говорили в новинних роликах, що демонструвалися в кінотеатрах, ось тільки кадрів самого корабля залишилося небагато. Справа в тому, що до моменту краху сам "Титанік" особливого інтересу для журналістів не уявляв. Слава дісталася повного аналогу цього судна, "Олімпіку". Він був створений раніше і перший рейс із Саутгемптона до Нью-Йорка зробив ще в 1911 році. Тоді лайнером командував той же капітан, що потім і "Титаніком". Та й маршрут був точно таким же. Судно не відрізнялося і числом рятувальних шлюпок. А щоб показати, яким же був "Титанік", в новинах просто показували види його брата-близнюка, "Олімпіка".

Оркестр на "Титаніку" грав музику, навіть коли корабель тонув.

У багатьох фільмах про Титаніку показана цікава ситуація - оркестр продовжує грати навіть в момент, коли все навколо панікують і шукають шляхи до порятунку. Така сцена покликана показати, що музиканти працювали для бадьорості пасажирів. Останнім же виконаним твором, нібито, став церковний гімн "Ближче, Господь, до тебе". Але самі музиканти підтвердити цей міф не зможуть - всі вони загинули. Зате завдяки такому міфу з них зробили героїв. Очевидці катастрофи дійсно чули, що на палубі грала музика, але є сумніви про останню виконаної композиції.Хтось чув регтайм, а інші - звичайну популярну музику. А той пасажир, який і розповів про останню мелодії оркестру, опинився в рятувальній шлюпці ще задовго до загибелі судна. Так що він просто не міг знати правди. Але церковний гімн виявився настільки емоційним варіантом, що відмінно підходить, як основа для романтичної історії. Коли Джеймс Кемерон на зйомках свого фільму консультувався з фахівцями, він звернув увагу на сцену з музикантами в фільмі "Незабутня ніч" ( "Загибель Титаніка") ще 1958 року. Вона так сподобалася режисерові, що він просто скопіював сцену в свій фільм, зробивши її частиною історії.

Капітан Сміт був героєм.

Як провів свої останні години капітан "Титаніка", практично невідомо. Сьогодні його вважають героєм, який відмовився залишати своє терпить лихо судно. Але ж кажуть, що капітан не послухав попередженням про айсберги на шляху судна, не знизив швидкість корабля. Він вчасно не віддав наказ про евакуацію, через що багато пасажирів не розуміли істинної картини того, що відбувається. Та й плану порятунку Сміт не створив, не займаючись і спуском рятувальних шлюпок. Ніхто краще за нього не знав, скільки всього було чоловік на борту і скільки місць було в човнах. Але Сміт допустив, що шлюпки відправлялися в повному обсязі заповнені. Так що нічого героїчного в його поведінці не було. Перша шлюпка відчалила в тиху безвітряну погоду з 27 пасажирами при місткості в 65. Багато шлюпки йшли напівпорожніми, так і не повернувшись назад, щоб врятувати що залишилися. А адже Сміту навіть зводили пам'ятники. Саме капітан і несе відповідальність за всю неякісну роботу служб порятунку на кораблі. У фатальну ніч присутність Сміта на судні взагалі не відчувалося. Цілком ймовірно, він отримав психологічну травму, розуміючи, що врятуються не всі. Сумбурність мислення Сміта в критичний момент проявляється хоча б у тому, що він переплутав дизайн "Титаніка" і "Олімпіка". Капітал наказав спускати шлюпки з тієї палуби, які розташовувалася на кораблі-близнюка.

Капітан Сміт врятував дитину.

Є міф про те, як капітан Сміт разом з дитиною підплив до шлюпки і передав малюка. Потім він побажав врятувалися удачі і відправився назад до потопаючого судна. Але це - гарний міф. Капітана в останній раз бачили на містку. Щоб було з ним далі - ніхто не знає.

У момент катастрофи капітан був п'яний.

Напередодні катастрофи капітан дійсно брав участь у вечері в його честь, влаштованому родиною Уайднер. Але Сміт в море ніколи не пив, цей випадок не був винятком. Самі учасники тієї вечері підтверджують, що капітан до алкоголю не доторкнувся. Він викурив пару сигар і пішов з ресторану о 10 годині вечора.

Капітану Сміт мав знизити швидкість в небезпечних водах.

Він повинен був зробити це, якщо б існувала очевидна загроза кораблю, у вигляді великих і небезпечних шматків льоду в воді. До цієї аварії капітани пасажирських кораблів при ясній погоді швидкість не знижували, поки поруч не помічали крижин. Це підтвердили інші керуючі пасажирськими трансатлантичними лайнерами в ході розслідування. Капітан Сміт після отримання попередження про айсберги змінив курс і пішов на південь від, прагнучи зменшити ризик. Його рішення виглядає професійним.

Капітан Сміт проігнорував повідомлення про айсберги.

Реакція капітана на попередження була вкрай професійної. Він змінив курс і віддав наказ дивиться вперед шукати лід. Сміт вибрав більш безпечний Південний шлях. Але надійшла інформація, що айсберги були і тут. Тоді він вибрав ще довший шлях, ще південніше. Там вже айсбергів взагалі раніше не бачили. Але і в цій ситуації капітан наказав шукати лід попереду по курсу.

Команда вела себе непрофесійно.

Цей міф доводить факт неповного заповнення перших шлюпок. Насправді пасажири відчували, що знаходяться на самому надійному в світі кораблі. Вони вважали, що відбуваються навчання.Хто ж захоче проміняти величезний, теплий і світлий лайнер на тісну дерев'яну човен? Команда ж не знала, скільки часу відведено кораблю, ось і відправляла, кого могла. Коли ж небезпека стала очевидною, шлюпки доводилося відправляти переповненими. Та й у критичній ситуації від помилок був ніхто не застрахований. Такі лайнери ніколи раніше не тонули. Моряки, побоюючись величезної воронки, намагалися не повертатися на шлюпках. І їх можна зрозуміти, враховуючи натовп людей у ​​воді і стрибають зверху, що могло перевернути човен.

Президент компанії, що побудувала Титанік, боягузливо з нього втік.

Якщо є герої, то повинні бути і негідники. Таким представляють Брюса Ісмея. Вважається, що він в поспіху в першій же шлюпці покинув потопаючий корабель, тоді як навколо тонули жінки і діти. Є історії про те, як саме Ісмей змусив капітана йти на максимальній швидкості. Але в 1912 році було проведено розслідування, від Великобританії його вів лорд Мерсі. Він зробив висновки, що Ісмей, навпаки, допоміг багатьом пасажирам зайняти місця в шлюпці. Сам же він відправився в останній човні. Але тема зради виявилася занадто кінематографічною, щоб її можна було проігнорувати. А витоки цієї історії беруть початок від великого медіа-магната Вільяма Рендольфа Херста. Він посварився з Ісмея задовго до краху "Титаніка". Промисловець не хотів говорити з пресою з приводу краху одного з своїх кораблів. І журналісти Херста оголосили проти нього справжнісіньку війну. Коли публікували список пасажирів, що вижили, особливо виділяли ім'я власника компанії. Газети приводили спогади людей, які бачили Ісмея в першій рятувальній службі, інші свідки розповідали, що він вимагав від команди відвезти його в безпечне місце.

У 1943 році своя версія "Титаніка" з'явилася і у фашистській Німеччині.

Цей фільм особисто курирував міністр пропаганди Йозеф Геббельс. Ісмея показали, як авторитарного єврея-бізнесмена, він змусив сміливого капіталу-тевтонців розігнати лайнер в небезпечній зоні, знехтувавши попередження. І у фільмі 1958 року "Незабутня ніч" Ісмей теж показаний лиходієм. При зйомках фільму Кемерона режисерові розповіли правду, але він вирішив не переробляти сценарій, щоб не обманювати очікування глядачів. І знову Ісмей показаний лиходієм, який гнав корабель вперед, змушуючи його раніше прибути в Нью-Йорк в рекламних цілях. У будь-якому випадку бізнесмен не зміг винести цькування і пішов з компанії White Star в 1913 році. Про трагедію Ісмея навіть була написана книга, в ній він показаний простим людиною, який потрапив у скрутне становище. Бізнесмен емоційно виявився не готовий до того, що трапилося. У момент катастрофи він виявився в замішанні, що змусило і інших зволікати. "Супер-капітаном" Ісмей не був і наказів не віддавав, він і сам і не підозрював, що у нього на кораблі був якийсь особливий статус і не думав їм користуватися.

Пасажирів третього класу до останнього часу не випускали нагору.

У фільмі Кемерона показано, як пасажирів з найдешевшими квитками не випускали назовні, щоб вони не заважали більш заможним людям зануритися в шлюпки. Ось тільки немає ніяких документальних доказів цього емоційного міфу. Пасажири третього класу дійсно відділялися від інших огорожами. Але це було потрібно не заради особливого порядку евакуації при корабельній аварії, а виключно заради імміграційних законів Америки. Цей захід дозволяла запобігти поширенню вірусних інфекцій. Перед прибуттям на Манхеттен "Титанік" мав зупинитися на острові Елліс, де всі звичайні пасажири пройшли б медогляд і оформлення документів. А їхали в третьому класі ті бідняки, хто хотів почати нове життя в Америці. В основному це були італійці, голландці, росіяни, вірмени, китайці і скандинави. У пасажирів кожного класу був свій вихід на окремі палуби до перебували там шлюпок. Ось тільки на палубі третього класу таких човнів якраз і не було.От і доводилося бідним пасажирам пробиратися через лабіринти сходів і коридорів, щоб піднятися наверх. Так що у людей на перших двох палубах спочатку була перевага. Розслідування показали, що стюарди спершу перекрили деякі проходи, чекаючи вказівок начальства. Але після спуску більшості шлюпок проходи були відкриті. При цьому самі пасажири третього класу з небажанням покидали "Титанік", не бажаючи розлучатися з багажем. Адже це було, по суті, все їхнє майно. Про навмисному обмеження і мови не могло бути, швидше за все, був якийсь недогляд, викликаний сліпим підпорядкуванням інструкцій. Ось тільки результат виявився трагічним. В ході розслідування же ніхто з пасажирів третього класу свідчень не давав, цих людей представляв адвокат Харбінсон. Він і заявив про обмеження пересування своїх підопічних, породивши цей міф. На жаль, клас пасажирів зіграв свою роль. З володарів найдешевших місць вижила лише третина.

Титанік перевозив скарб золота.

Часто говорять про скарби "Титаніка", однак в даному випадку мова все ж йде не про золото. На борту було багато багатих пасажирів, мільйонерів і колекціонерів. Вартість антикваріату, діамантів, дорогих картин і золота становить за нинішніми цінами близько 250 мільйонів доларів. Вони залишилися в сейфах і каютах корабля. З тих пір на "Титаніку" побували автоматичні експедиції, які підняли частини предметів. А ось потрапити в сейфи роботам не вдалося - надто товстий шар мулу завадив відкритися. До того ж є чутки, що перед зануренням, користуючись панікою, деякі пасажири і члени команди відкрито займалися пограбуванням. Так що на борту скарбу, у вигляді численних злитків золота, немає, мова варто вести про цінні речі. Але піднімати їх з такої глибини чи невигідно, а чи то технічно неможливо. Залишається нам дивитися на скарби "Титаніка" за допомогою фотографій і відеозйомки.

Титанік був проклятий з-за єгипетської мумії, що знаходиться у нього на борту.

Деякі очевидці згадують, що за кілька хвилин до катастрофи капітана бачили поруч з ящиком, який перевозив мумію стародавньої єгипетської віщунки. І Сміт відразу після цього почав вести себе дуже дивно. Мумію віз в Америку лорд Кентервіль, зважаючи на особливу цінності цей вантаж лежав не в трюмі, а на капітанському містку. На користь версії про помутніння свідомості капітана в критичний момент говорять чутки про прокляття фараонів і низці загадкових смертей тих, хто посмів вторгнутися в стародавні поховання. Насправді в ході плавання відомий спірітуаліст Вільям Стід на званому обіді розповів історію про жриці Амон-Ра, яка перебувала на огляді в Британському музеї Лондона. Ця історія вразила пасажирів. А пізніше її журналісти з жовтої преси роздули, аж надто добре поєднувалися прокляття і загибель корабля. Так і з'явився міф про знаходження мумії на "Титаніку". Насправді вона зберігається все в тому ж місці в Лондоні.

Титанік потонув через проклятого діаманта.

За легендами разом з мумією на кораблі знаходився рідкісний блакитний діамант Хоупа. Історія цього каменю походить з XVII століття, коли він потрапив з Індії до двору французького корабля. За Людовіка XV діамант знаходився на королівській підвісці ордена Золотого Руна, потім він перейшов до Марії-Антуанетти. У 1792 році камінь був викрадений, а в 1839 році його придбав Генрі Хоуп. Діамант вважається проклятим, так як з його появою в Європі почала чума. Колишня власниця, Марія-Антуанетта, закінчила життя на ешафоті, її подруга, яка володіла каменем після смерті королеви, також була убита. Син Хоупа був отруєний, а онук збанкрутував. Прихильники цієї легенди говорять, що діамант знаходився на борту корабля, його перевозила якась подружня пара. І камінь вбив і їх, як і інших пасажирів. Ось тільки цей міф легко розвінчати - діамант зберігається в Музеї природної історії при Смітсонівському університеті ще з 1958 року. На той момент з "Титаніка" ще нічого не піднімали, так що "проклятого" каменю там просто не було.

Піднімати цінності з Титаніка немає сенсу.

З моменту виявлення "Титаніка" до нього було направлено понад шість експедицій. Спершу у дослідників не було прав на підйом цінних предметів, але потім французи і американці отримали юридичні дозволу робити це. Всього компанія RMS Titanic витратила на дослідження більше 11 мільйонів доларів, з корабля було піднято більше шести тисяч предметів. Їх загальна вартість склала понад 110 мільйонів. Правда, колекції діамантів, єгипетська мумія і цінний палітурка рукописи Омара Хайяма так і не були знайдені. У будь-якому випадку експедиції фінансово окупилися, а ми отримали можливість милуватися предметами з легендарного корабля через сто років після його загибелі.

врятувалися пасажирів з "Титаніка" знайшли недавно на айсбергу.

У вересні 1990 року прозвучала цікава новина. Траулер в північній Атлантиці зняв з айсберга молоду дівчину. Вона назвалася Вінні Коутс, пасажиркою "Титаніка". Відомо, що айсберги дрейфують на південь, завдяки Лабрадорської течією. Однак крижана брила, яка зіткнулася з "Титаніком", повинна була розтанути через 3-5 днів. Сумнівно, щоб такий айсберг плавав більше сотні років. Прихильники міфу говорять про тимчасові провали, але це вже з області фантастики і довести вже ніяк не вийде. Та й сама Вінні Коутс значиться серед тих, хто врятувався пасажирів. Її подальше життя загадкою була - все життя жінка прожила в Нью-Джерсі, вважаючи за краще не згадувати про ту трагедію. Вона померла в 1960 році, є свідчення її смерті.

При будівництві "Титаніка" в нього був замурований робочий.

Кажуть, що судно будували так швидко, що між корпусами заживо замурували одного, а то й кількох робітників. І вони періодично постукували звідти, подаючи сигнали. Але цю історію ніщо не підтверджує, вона залишається легендою без фактичного матеріалу. Стуки ж могли проявлятися через перевірки. Експерти всередині корпусу, перевіряючи надійність заклепок, били по ним. А робітники, які стоять зовні, чули ці звуки, використовуючи для створення страшилок для молодих і довірливих учнів.

В "Титаніку" був закладений код Антихриста.

Кажуть, що серійний номер корабля був 390904. Є легенда, що деякі будівельники корабля вклали в це число таємне послання, антицерковное. Написані на папері цифри, відображені в дзеркалі, складуться в слова "No Pope" або ж "Ні Папи". Так ірландські протестанти могли протестувати проти католицької церкви. Бог же вирішив покарати таке судно, потопивши його в першому ж рейсі. Ось тільки немає ніяких доказів про прив'язку цього числа до корабля. Бортовий номер його був 401, а реєстраційний номер ради з торгівлі - 131428. Документального підтвердження загадкового номера не існує.

Судновласники замість "Титаніка" пустили "Олімпік", подстроив крах.

Цей міф є черговою теорією змови. Не секрет, що White Star Line мала незавидне фінансове становище. Ще в 1911 році "Олімпік" зіткнувся з англійським крейсером. Однак отримані пошкодження були настільки незначні, що на відшкодування не тягнули. Було потрібно, щоб судно потрапило в більшу аварію. Господарі вирішили піддати його зіткнення з айсбергом, вважаючи, що надійний корабель не потоне. Кормові листи з назвою судна, предмети інтер'єру були замінені, щоб ніхто не побачив підміни. Однак ця теорія легко розвінчується. Багато пасажирів "Титаніка" раніше вже плавали на "Олімпіку" і могли б зрозуміти, де вони знаходяться. Кораблі мали значні відмінності, і переробка зайняла б багато часу, залишивши чимало свідків. Очевидці згадують, як сильно пах фарбою новий корабель. Та й простий пошкодженого судна був би власникам просто невигідний. Та й коли з пароплава підняли деталі, на них виявився будівельний номер 401, що належав "Титаніку". У "Олімпіка" був номер 400. Так що немає ніяких сумнівів, що ж за корабель потрапив в аварію.

Ще до зіткнення з айсбергом на "Титаніку" виникла пожежа.

Деякі експерти відстоюють таку теорію. На їхню думку пожежа виникла ще 2 квітня в шостому трюмі. Загасити його не вдалося. Тоді капітан судна вирішив якомога швидше плисти в Нью-Йорк, там без паніки висадити пасажирів і тоді вже почати гасити вогонь. Саме цим і можна пояснити високу швидкість судна вночі, коли великий був ризик зіткнутися з айсбергом. Капітан просто розумів, що корабель може вибухнути, чи не діставшись до Америки. У цих умовах попередження про кригу в цих водах вже не мали значення. Але пожежа могла деформувати перегородку, яка і пропустила воду з пошкодженого 6-го відсіку. Про це в своїх свідченнях говорили кочегари. Однак і в даному випадку можна говорити про теорію змови, мало чим підтвердженої. У будь-якому разі не пожежа стала причиною аварії судна.

"Титанік" затонув не від айсберга, а від торпеди з німецького підводного човна.

І в даному випадку метою такої атаки могло б стати отримання страховки. Якби торпеда пошкодила б корпус, це б помітили, як члени екіпажу, так і пасажири. До того ж в той момент субмарини ще не володіли такою автономністю, щоб виходити в океан. Та й потужність торпед була невелика, їх явно знадобилося б кілька. Серія вибухів явно відрізнялася б від звуків зіткнення з малорухливим перешкодою. Та й потрапити вночі в швидкісну мета для підводників на кшталт вищого пілотажу, а адже в 1912 році у них просто не було такого досвіду.

"Титанік" не зменшував швидкості, так як гнався за рекордом за часом.

У 1907 році судно "Мавританія" отримало престижний приз - "Блакитна стрічка Атлантики" за найшвидше перетин океану. Заснувала премію компанія "Кунарда Лайн", головний конкурент "Уайт Стар Лайн", вона ж і володіла кораблем-рекордсменом. Вважається, що Брюс Ісмей підбивав капітана "нестися на всіх парах", щоб прибути на день раніше, ніж треба і отримати почесний приз. Цим і пояснюється висока швидкість судна в небезпечному районі. Однак міф легко спростувати - "Титанік" фізично не міг досягти тієї швидкості в 26 вузлів, яку показала "Мавританія". До речі, рекорд протримався аж до 1929 року.

Капітан міг відкрити водонепроникні перегородки і затопити "Титанік" більш рівномірно.

До сих пір ведеться чимало суперечок про те, чи можна було врятувати "Титанік" або як реально було продовжити час його життя. Капітана звинувачують, що він не відкрив перегородки. В результаті судно пішло носом під воду. Чи справді можна було створити відстрочку і врятувати життя сотень людей? За допомогою морського конструктора дослідниками був зроблений точний макет Титаніка в масштабі 1 до 100. Розмір судна, його водотоннажність було пропорційні зменшеної копії. А водонепроникні перегородки зробили прозорими. Пропорційно зменшили і обсяг вливаємо через пробоїну води. Спершу був відтворений реальний сценарій, що трапився в 1912 році. Вода потрапила в носові трюми, подолавши системи захисту від затоплення. Ніс, як і з реальним кораблем, виявився затоплений, потягнувши за два з половиною години корабель на дно. Модель пішла носом вниз, як і справжній "Титанік". Якби капітан відкрив герметичні перегородки, то вода кинулася б і в корму. Отже, ніс вниз не пішов би, а судно, здавалося б, повинно було тонути рівномірно. Цей експеримент виконали з моделлю. Вода залила останній паровий котел, і "Титанік" повністю залишився знеструмленим. Люди на нижній палубі виявилися б в непроглядній пітьмі. Хаос почався б на півтори години раніше, ніж в реальності. Через переміщення тонн води корабель почав би кренитися на борт, втрачаючи стійкість. Під таким кутом шлюпки не можна було б спускати. У підсумку модель затонула на півгодини раніше, ніж в першому випадку. Так стало ясно, що капітан прийняв вірне рішення, що дозволило врятуватися десяткам людей.

Загибель Титаніка - найбільша катастрофа на море.

У списку найбільших морських катастроф загибель "Титаніка" не входить навіть до десятки. У 1912 році загинуло 1496 чоловік.Рекордом ж є загибель німецького корабля "Гойя" в 1945 році, його потопила радянський підводний човен. Тоді загинуло близько 7 тисяч осіб. Та й у мирний час ще більш трагічною, ніж "Титанік", стала трагедія пасажирського порома "Донья Пас" в 1987 році. Жертвами стало 4375 пасажирів.

На "Титаніку" загинули в основному пасажири третього класу.

І кількісно, ​​і в процентному співвідношенні найбільші жертви припали навіть не на пасажирів, а на членів команди. Одні до останнього допомагали евакуації, інші підтримували тиск пара для роботи насосів і вироблення електрики. З тисячі чотиреста дев'яносто-шість жертв майже половина, 686 осіб - команда "Титаніка". Пасажирів третього класу потонуло 527 осіб. Навіть в першому і в другому класі в процентному співвідношенні загинуло чимало - 36% і 57% відповідно.

Всі інженери "Титаніка" загинули, перебуваючи в машинному відділенні.

Інженери знаходилися там, поки їх не звільнили від своїх обов'язків за наказом керівництва. Частина все ж залишилася на своїй посаді. Піднявшись на верхню палубу, інженери побачили, що шлюпки майже всі спущені, на інші ж вантажаться пасажири третього класу, в основному жінчині і діти. Фахівців бачили на шлюпкової палубі свідки. Але з 36 інженерів врятуватися не вдалося нікому.

Всі жертви "Титаніка" потонули.

Багато з пасажирів, не маючи можливості зайняти місце в шлюпці, стрибали у воду. Після занурення "Титаніка" їм вдалося залишитися на поверхні, але було дуже холодно. Сотні людей стали жертвами переохолодження.

Трагедія трапилася через помилку рульового, який крутнув штурвал в протилежну сторону.

У 1990-х вийшла книга Луїзи Паттен, яка, нібито, була онукою другого помічника капітана, Чарльза Лайтоллера. Вона розповідає, що айсберг був помічений дивиться вперед. Офіцер дали команду "Право на борт!". На парових судах команда "на кермо" виконується в ту сторону, яка і озвучена. Але в Північній Атлантиці в той час команди ставилися до румпелем, його треба було повертати в іншу сторону. Саме це і мали на увазі старші офіцери, які починали служити на вітрильниках. Запанікував рульової Хітченс крутнув штурвал вправо, і "Титанік" налетів на айсберг. Але якби корабель дійсно навалився б на брилу, була б велика пробоїна, а не пропороти частина корпусу. Та й пасажири практично не відчули зіткнення. Дивиться вперед теж стверджували, що лайнер повернув на два румба вліво. Так що ця історія є лише приводом для випуску сенсаційної книги.

Судно могло маневром уникнути зіткнення.

Айсберг був виявлений за 37 секунд до зіткнення, в цей момент швидкість "Титаніка" становила 21 вузол. Уникнути фатальною зустрічі було вже не можна.

Судно повинне було маневром уникнути зіткнення.

Конструктор корабля, Едуард Уайлдінг, переконаний, що якби "Титанік" врізався носом в айсберг, то залишився б на плаву. Жахливий удар зніс би перші 30 метрів корабля, всіх, хто був би там, чекала смерть. Мнеться ніс послужив би амортизатором, удар відчули б все на "Титаніку". Щось подібне якраз і сталося з "Аризоною". Але звинувачувати в неправильному маневрі офіцерів не можна, ніхто не міг знати, що станеться далі. Та й лобове зіткнення могло б виявитися не настільки ідеальним, як прорахував конструктор. Ніхто не знає, якою була підводна частина айсберга. Адже його форма зовсім не правильна. Якби верхня частина корабля була б пошкоджена на два відсіки, то підводний лід міг би знести куди більше.

Катастрофа трапилася, бо на "Титаніку" не було біноклів.

Вважається, що за допомогою таких оптичних приладів дивиться вперед могли б раніше помітити айсберг. Насправді біноклі потрібні для більш детального розгляду того, що вже видно неозброєним оком. Айсберг з їх допомогою було б складніше виявити через обмеження кута огляду.Не можуть же люди всю ніч стояти з біноклем в руках і крутити головою! Та й в ті часи використання біноклів дивиться вперед не передбачалася, вони були у морських офіцерів, які і ідентифікували помічений об'єкт.

Побачивши айсберга перший помічник дав команду "Повний назад".

Цей міф стверджує, що наказ був виконаний, що погіршило маневреність судна. Більш ймовірно, що Вільям Мердок дав наказ "Стоп машина". Про це говорять свідчення старшого кочегара. У будь-якому випадку наказ був даний пізно, і його виконання вже ніяк не впливало на маневреність "Титаніка". Та й виконання команди "Повний назад" після "Повний вперед" призвело б до сильної тремтіння судна, яка б усіх розбудила.

Руль "Титаніка" був малий для корабля таких розмірів.

У фільмі Кемерона це є однією з причин повільного повороту судна. Насправді йому на маневреність скаржитися не доводилося. Це доводиться тим, що відразу після зіткнення, поки айсберг пропливав уздовж корпусу, корми змогла повернути абсолютно в інший бік. Це дозволило уникнути ще одного удару в корпус. Та й кермо на судні був точно такий же, як і на "Олімпіку". Капітан же цього корабля в роки Першої світової війни вважав його самим маневреним з усіх, якими він керував. Завдяки цьому "Олімпік" зумів стати єдиним пасажирським судном, потоп в тій війні підводний човен.

Титанік зіткнувся з "темним" айсбергом.

Комісія, що розслідувала катастрофу, припустила, що айсберг міг бути "чорним" через свого недавнього перевороту. Це і не дозволило його вночі вчасно побачити. Впередсмотрящий заявив, що з димки раптом з'явилася темна маса, біла верхівка якої стала видна тільки поблизу. Але поблизу айсберг здався білим, про це заявив керманич. Вдень він дійсно виглядав би світлим. Але в безмісячну ніч не було чому відбиватися від поверхні, тому айсберги і виглядали темними. Насправді ж вони були цілком звичайними.

Титанік загинув через людський фактор.

Дослідники намагаються знайти якусь причину катастрофи, звинувачуючи в цьому чи конструкторів, а чи капітана. Насправді фатально склалися багато фактів. Того року була вкрай холодна зима, через що айсберги стали забиратися далі південних судноплавних шляхів. Безмісячної вночі стояв повний штиль, що завадило виявити лід. До того ж через оптичних ілюзій айсбергу вдалося близько підібратися до корабля. Та й в результаті зіткнення було пошкоджено рівно на один відсік більше, ніж з запасом планували конструктори. По одинці всі ці фактори не смертельні, але, склавшись воєдино, підписали "Титаніку" смертний вирок.

Титанік на дні добре зберігся.

Дослідники знайшли затонулий корабель і ретельно його вивчили. За сто років його стан сильно погіршився. Палуби А взагалі більше немає. Вона склалася разом з В і С. Отже, решта ось-ось впадуть до самих котелень. Багато приміщень неможливо знайти, або вони сильно постраждали. Так, особиста прогулянкова палуба для найбагатших пасажирів зникла під уламками палуби А. В районі Парадній сходи повинні були сильно постраждати все палуби, Залу для прийомів і Обіднього салону в колишньому вигляді вже немає.

На "Титаніку" було недостатнє число шлюпок.

Насправді треба просто згадати норми того часу. У перевіряючих не було претензій до корабля в частині його безпеки. Міністерство торгівлі, що давало дозвіл на плавання, вимагав 16 шлюпок від корабля такого класу, їх же було 20. І закони не були застарілими - тоді здавалося, що на досконалих лайнерах рятувальні човни взагалі не потрібні. Достатнього числа шлюпок не було не тільки на "Титаніку", а й на "Олімпіку", "Лузітанія", "Мавританії", німецьких і американських аналогічних кораблях. І все це відповідало нормам.

Якби перебирання були вище, "Титанік" зміг би втриматися на плаву.

Це твердження повторюється з разу в раз в документальних фільмах.Ось тільки дослідники забувають той простий факт, що затоплювалися навіть не 5, а 6 відсіків. Надходила вода в четверту котельню знизу, а не зверху. Конструктор судна, Едуард Уайлдінг підтвердив, що в разі затоплення четвертої котельні судно не врятували б ніякі підвищення перегородок.

Четверта труба "Титаніка" була фальшивою.

Четверта труба дійсно не була такою функціональною, як інші. Її побудували заради підтримки загального балансу і дизайну. Вона не використовувалася для відводу з топок котлів диму або газів. Проте не варто її вважати марною. За допомогою такої труби забезпечувалася вентиляція машинного відділення. Там працювали парові машини і турбіни. Через цю трубу виходив дим з курильної кімнати першого класу, і здійснювалося провітрювання кухні. Так що якийсь дим з неї виходив, але він був явно менш помітним, ніж з трьох інших труб. А щоб побачити, що це було дійсно так, можна розглянути реальні фотографії "Олімпіка", де четверта труба чітко димить. А спростовувати міфи, що в ній перевозилися секретні вантажі або домашні тварини і сенсу немає, зважаючи на повну безглуздість такого твердження.

# data[].attributes.attachment_link.title
Титанік | Реальність і Міфи

# data[].attributes.attachment_link.description
Титанік є одним з найвідоміших кораблів. Але історія його вкрай трагічна. На момент введення в дію це було найбільше судно в світі, з водотоннажністю в 52 тисячі тонн. Але в перший же свій рейс, в ніч з 14 на 15 квітня 1912 року "Титанік" зазнав катастрофу.

# data[].attributes.headline
20 малоизвестных фактов о

# data[].attributes.body
20 малоизвестных фактов о «Титанике» | ⭐️ MAXIMONLINE ⭐️

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
4. На "Титанике" не оказалось такой простой вещи, как бинокль. Капитан уволил своего второго помощника Блэра, а тот в отместку утащил ключи от сейфа, где лежали бинокли для впередсмотрящих.

5. Кораблекрушение случилось 14 апреля 1912 года. События воссозданы до мелочей. С самого утра раз десять экипажи других лайнеров передавали сводки о том, что айсберги уже неподалеку, но "Титаник" игнорировал эти предупреждения. Последняя сводка поступила на "Титаник" за 40 минут до столкновения. Но радист "Титаника" даже не дослушал сообщение и прервал связь.

6. На лайнере находились многие знаменитости того времени. Среди них, например, была миллионерша и феминистка Маргарет Браун. Она славилась тем, что знала пять языков и материлась на них как сапожник. После столкновения с айсбергом Маргарет помогала рассаживать людей по шлюпкам, но сама покинуть корабль не торопилась. Наконец кто-то силой столкнул ее в лодку и отправил в открытое море. Добравшись до другого корабля, "Карпатии", Маргарет тут же начала искать для пострадавших одеяла, продукты, составляла списки выживших, собирала деньги. К моменту прибытия "Карпатии" в порт она собрала для выживших 10 000 долларов.

7. Другой известный пассажир "Титаника", бизнесмен Бенджамин Гугенхайм, усадил в спасательную шлюпку свою спутницу. Он убедил ее, что они скоро увидятся, хотя понимал, что положение безнадежное. Вместе с камердинером он вернулся в каюту и переоделся во фрак, а потом сел за столик в центральном холле и стал пить виски. Когда кто-то предложил им все же попробовать спастись, Гугенхайм ответил: "Мы одеты в соответствии с нашим положением и готовы погибнуть как джентльмены".

8. Непогашеный билет на церемонию спуска на воду "Титаника" ушел с молотка на Лондонском аукционе за 56 300 долларов. А меню с борта лайнера со списком из 40 блюд было продано в Нью-Йорке за 31 300 долларов. Другое такое же меню в Лондоне ушло за 76 000 фунтов. Ключи от корабельного помещения, в котором хранились фонари для спасательных шлюпок, тоже сохранились и были проданы за 59 000 фунтов.

9. Лайнер тонул под музыку. Оркестр до последнего стоял на палубе и играл церковный гимн "Ближе, Господь, к Тебе".

10. Российские глубоководные аппараты "Мир" в 1991 и 1995 годах погружались к судну, которое сейчас находится на глубине 3,8 километра. Тогда аппараты сняли видео, которое вошло в пресловутый фильм Джеймса Кэмерона. В этом году в честь столетия гибели лайнера наши подводники снова обещали нырнуть к "Титанику".

11. ЮНЕСКО ждало сто лет, чтобы объявить обломки "Титаника" объектом культурного наследия. Для таких случаев у них есть специальная конвенция. Теперь ЮНЕСКО будет следить, чтобы предметы с "Титаника" не достались некультурным дайверам.

12. Выпущенный в честь столетия фильм "Титаник 3D" уже собрал в США внушительную сумму в 17,4 млн долларов. "Титаник" Джеймса Кэмерона 1997 года имел феноменальный успех и сборы по тем временам огромные: 1,8 млрд долларов. Побить этот рекорд удалось лишь спустя 12 лет кинофильму "Аватар".

13. Злополучный черный айсберг, точнее, его фотографию, нашли через 90 лет после гибели "Титаника". Спустя несколько дней после трагедии некий Стефан Регорек из Богемии на другом лайнере проплывал мимо места катастрофы и сфотографировал айсберг. После тщательной экспертизы было доказано, что вмятины на айсберге вполне могло сделать судно. Так что ледяная глыба тоже пострадала.

14. Джек Доусон, герой того самого фильма, который принес Кэмерону славу и богатство, - реальный персонаж. Правда, Кэмерон потом уверял, что имя он взял с потолка и что это совпадение. Тем не менее реальный Джек Доусон был угольщиком на "Титанике". Правда, влюблен он был не в зеленоглазую Кейт Уинслет (она ведь тогда еще не родилась), а в сестру своего друга, который и уговорил его стать моряком. В итоге все, конечно, погибли.

15. О "Титанике" до сих пор рассказывают легенды. Например, любители мистики указывают на то, что в 1898 году писатель Морган Робертсон сочинил роман "Тщета" - об огромном трансатлантическом лайнере и его самодовольных пассажирах. В повествовании совпадает очень много, например название судна - "Титан" - и столкновение с айсбергом холодной апрельской ночью.

16. Другая легенда гласит, что раз в шесть лет радисты ловят в эфире сигнал-призрак SOS c "Титаника". Впервые об этом заявил экипаж линкора "Теодор Рузвельт" в 1972 году. Радист покопался в архивах и нашел заметки своих коллег о том, что и они получали странные радиограммы якобы с "Титаника": в 1924, 1930, 1936 и 1942 годах. В апреле 1996 года сигнал SOS с "Титаника" получило канадское судно "Квебек".

17. Хотя официальная версия гласит, что "Титаник" потопил айсберг, не все этому верят. Например, кое-кто утверждал, что "Титаник" потопила немецкая торпеда, которую выпустили сотрудники компании, построившей лайнер, чтобы получить страховку. Впрочем, это звучит малоубедительно, учитывая, сколько сотрудников компании погибло 14 апреля 1912 года.

18. "Титаник" был не единственным крупным лайнером компании "Уайт Стар Лайн". Корабль "Олимпик" начал строиться одновременно с "Титаником". В 1911 году при выходе в 11-й рейс "Олимпик" столкнулся с английским крейсером Hawk. Последний при этом чудом остался на плаву, в то время как "Олимпик" отделался небольшими повреждениями.

19. Младший брат "Титаника" - судно "Британик" должно было носить имя "Гигантик", но после крушения первого лайнера строители решили умерить амбиции. "Британик" был самым комфортным из трех кораблей: на нем были две парикмахерские, детская игровая комната, гимнастический зал для пассажиров второго класса. К сожалению, пассажиры не успели оценить достоинства нового лайнера. После начала войны он был переоборудован в судно-госпиталь и вскоре подорвался на мине недалеко от Греции. Правда, большинство людей, находившихся на борту, удалось спасти.

20. Последняя из пассажирок "Титаника" умерла в 2009 году в возрасте 97 лет. На момент кораблекрушения ей было 2,5 месяца.

Было интересно? Тогда почитай и эти статьи. Твоя эрудиция скажет тебе спасибо. Telegram-канал MAXIM: Чтиво

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
факты о титанике

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
малоизвестные факты о титанике

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
титаник факты

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
титаник последний рейс

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
титаник первый рейс

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Полина Быховская

# data[].attributes.attachment_link.title
20 малоизвестных фактов о "Титанике" | ⭐️ MAXIMONLINE ⭐️

# data[].attributes.attachment_link.description
4. На "Титанике" не оказалось такой простой вещи, как бинокль. Капитан уволил своего второго помощника Блэра, а тот в отместку утащил ключи от сейфа, где лежали бинокли для впередсмотрящих. 5. Кораблекрушение случилось 14 апреля 1912 года. События воссозданы до мелочей.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цікава історія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зіткнення Титаніка з айсбергом відбулося 14 квітня 1912 року. Корабель був усього чотири дні в дорозі. Зранку на корабель надійшло багато повідомлень по радіо про те, що судно ввійшло у квадрат, де плаває велика кількість айсбергів. За 40 хвилин до аварії прийшла остання радіограма про небезпеку зіткнення з плавучими крижинами, однак її навіть слухати не стали. Причиною катастрофи стала недосвідченість капітана, він багато років працював з вітрильниками, а не з пароплавами. Капітан у небезпечній зоні наказав іти на повному ходу, це в кінцевому результаті привело до зіткнення з айсбергом. Коли в 23 години 40 хвилин, вартові виявили айсберг, повернути було неможливе, оскільки крижина була надто близько. Айсберг пробив подвійне дно й наніс важкі ушкодження судну, лайнер почав швидко погружатися у воду. Представляємо цікаві факти про Титанік.

Перше зіткнення Титаніка мало не відбулося ще в порту, ще трохи, і лайнер зіткнувся б із пароплавом під назвою Нью-Йорк. На допомогу вчасно прийшов буксир під назвою Вулкан.

Величезні листи заліза скріплювали заклепками, усі вони були ручної роботи, заклепок було виготовлено близько трьох мільйонів штук.

При спуску на воду дошки, по яких ковзало судно, змащували жиром, його було використано 23 тонни! Ще використовували залізничне масло і звичайне мило.

Інженери й проектувальники серйозно підійшли до безпеки судна - оснастили подвійним днищем, розділили на 16 водонепроникних відсіків, така кількість ізольованих відсіків уважалася гарантом надійності. Корабель міг залишатися на плаву при ушкодженні чотирьох відсіків, однак при зіткненні з айсбергом було ушкоджено шість відсіків.

У будові судна видніється 4 труби, а по факту працювали 3, остання - декоративна.

На кораблі був паровий двигун. Судно споживало порядку 600 тонн вугілля на добу, 170 людей забезпечували роботу двигуна.

Уся технічна складова була на дуже високому рівні. Приміром, для керування кермовим механізмом проводився запуск додаткових двигунів.

На стадії проектування планувалося, що на кораблі буде 48 рятувальних шлюпок, але власники корабля вирішили, що вони займають занадто багато місця і їх кількість скоротили до 20. Можливо, шлюпок було би й більше, але розробники корабля переконували власників корабля про його безпеку.

Корабель будувався для комфортабельних подорожей через океани. Квиток у бізнес-класі коштував 4,5 тисячі доларів, за нинішнім курсом це 110 тисяч доларів. У багатьох пасажирів першого й другого класу були ванні кімнати й сауни в каютах. На кораблі виходила щоденна газета "Щоденний атлантичний бюлетень".

На кораблі була турецька лазня, бібліотека, тенісний корт і басейн із підігрівом. Також був лазарет з операційною.

На борту Титаніка було 2224 людини, із них 908 були членами екіпажу. Вижили тільки 711 чоловік.

На борту перебувало багато відомих на початку ХХ століття людей. Дуже багата жінка, Маргарет Браун, вважається однією з перших феміністок. Після зіткнення вона розсаджувала пасажирів по шлюпках, сама теж сіла в рятувальний човен. На ранок, зійшовши на судно "Карпатія", почала шукати для людей теплі покривала. Також Маргарет Браун потурбувалася, щоб пасажири Титаніка поїли й склала список усіх, що вижили.

Один з пасажирів, коли корабель тонув, пожартував: "Я, звичайно, хотів охолодити свій напій, але не настільки".

Найменшим пасажиром була дівчинка у віці 2,5 місяця, її годували грудьми. Вона вижила й померла в 2009 році у віці 97 років.

На борті Титаніка був один афроамериканець. Його ім'я - Джозеф Філіп Лемес'єр Ларош. Його матір'ю була негритянка, а батьком був французький капітан.

Були й чотириногі друзі - 12 собак супроводжували своїх хазяїв. Вижити змогли тільки троє. На борті були кішки, які повинні були ловити мишей і пацюків, усі загинули.

На судні святкували свій медовий місяць 13 пар, усі загинули.

За одним проектом було побудовано три судна - Титанік, Британія й Олимпіка. На борту Титаніка знаходилася жінка, яка вижила в аварії цього корабля, потім рятувалася при загибелі Британії й Олимпіки.

Команда бортмеханіків проявила героїзм, до останнього моменту забезпечуючи системи життєдіяльності корабля. На жаль, усі 30 бортмеханіків загинули. Були й інші, не менш мужні вчинки. Наприклад, палубний оркестр грав, не перестаючи, композицію із церковного хору "Господь до тебе ближче", поки корабель не затонув.

Справжнім героєм був другий помічник капітана. При евакуації він допомагав дамам і дітям. Йому місця не вистачило, і він стрибнув у воду. Уцілів завдяки тому, що зумів розмістити на перевернутій шлюпці 30 людей так, що вона балансувала на воді й не переверталася (плила в переверненому вигляді). Зранку його й цих 30 урятованих людей підібрала "Карпатія".

Уперше затонулий корабель виявили через 73 роки. Його корпус розламався на дві частини й лежав на глибині 4 кілометри.

Спеціальні глибоководні апарати "Мир", виготовлені в Радянському Союзі, в 1991 і 1995 роках виконували занурення на місце затоплення. Кінорежисер Джеймс Кемерон використовував відеоматеріали, зняті тоді, для свого фільму "Титанік".

В 2012 році, на честь столітньої дати, російські підводники спускалися до корабля. Фонд всесвітньої спадщини ЮНЕСКО в тому ж році оголосив уламки судна культурною спадщиною.

Перший художній фільм про корабель "Врятована з Титаніка" був знятий менше, ніж через місяць після катастрофи. У головній ролі була акторка, яка вижила при аварії корабля.

Створення художнього фільму, який був знятий про корабель в 1997 році, коштувало 200 мільйонів доларів, це більше, ніж будівництво самого морського лайнера, спорудження якого коштувало, у перерахунку на сучасні гроші, 166 мільйонів доларів.

На честь столітньої дати в 2012 році випустили картину "Титанік 3D", світові касові збори склали біля 300 мільярдів доларів. Кінокартина 1997 року мала величезний успіх, принісши своїм творцям прибуток в 1,8 мільярда доларів, так що в цілому фільм про корабель, який затонув внаслідок зіткнення з айсбергом приніс понад 2 мільярдів доларів. Тільки через 12 років рекорд був побитий фільмом "Аватар" (вийшов у 2009 році, майже 3 мільярди доларів касових зборів).

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаві факти про Титанік

# data[].attributes.attachment_link.description
Зіткнення Титаніка з айсбергом відбулося 14 квітня 1912 року. Корабель був усього чотири дні в дорозі. Зранку на корабель надійшло багато повідомлень по радіо про те, що судно ввійшло у квадрат, де плаває велика кількість айсбергів. За 40 хвилин до аварії прийшла остання радіограма про небезпеку зіткнення з плавучими крижинами, однак її навіть слухати не стали.