# data[].attributes.body
https://youtu.be/hPqRuGc0YsA

# data[].attributes.body
https://ro.wikipedia.org/wiki/Cascada_Cailor

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De la Wikipedia, enciclopedia liberă

Sari la navigare Sari la căutare

Cascada Cailor este situată în apropiere de stațiunea turistică Borșa, în partea de Nord-Est a Munților Rodnei. Apa adunată într-un circ glaciar se scurge peste un abrupt calcaros numit ˝Podul Cailor˝, în mai multe trepte, rezultând cea mai mare cascadă din România. Se află la altitudinea de 1300 m iar căderea de apă este de 90 metri. Cascada este accesibilă din mai multe direcții, dinspre Borșa-Complex cu telescaunul, sau pe jos, sau dinspre zonele mai înalte ale Munților Rodnei.

Acest articol despre o cascadă din România sau mai multe cascade din România este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin dezvoltarea sa !

# data[].attributes.attachment_link.description
De la Wikipedia, enciclopedia liberă Sari la navigare Sari la căutare Cascada Cailor este situată în apropiere de stațiunea turistică Borșa, în partea de Nord-Est a Munților Rodnei. Apa adunată într-un circ glaciar se scurge peste un abrupt calcaros numit ˝Podul Cailor˝, în mai multe trepte, rezultând cea mai mare cascadă din România.

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=LnTo3_K1tlk

# data[].attributes.attachment_link.title
Delta Dunarii - Danube Delta - Documentar

# data[].attributes.body
CASTELUL BRAN

# data[].attributes.attachment_link.title
Castelul Bran - Bran Castle  - Dracula's Castle in Transylvania

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=v2Dfm7xXKvg

# data[].attributes.attachment_link.title
Casa Poporului, Casa Republicii, Palatul parlamentului.

# data[].attributes.body
https://youtu.be/peCtUdws95o

# data[].attributes.attachment_link.title
The best road in the world : Transfagarasan. Romania.

# data[].attributes.body
Cheile Bicazului - YouTube

# data[].attributes.body
https://en.wikipedia.org/wiki/Neam%C8%9B_Monastery

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Neamț Monastery ( Romanian: Mănăstirea Neamț) is a Romanian Orthodox religious settlement, one of the oldest and most important of its kind in Romania. It was built in the 15th century, and it is an example of medieval Moldavian architecture. A jewel of 15th-century architecture, the church was built during the reign of Stephen III of Moldavia (1457-1504) and finished in the year when the Moldavian army won the battle against King John I Albert of Poland (1497).

The monastery is located in the north-eastern part of Romania, in Neamț County, 10 km west of Târgu Neamț. It is accessible by car (DN 15B road) and train (Târgu Neamț railway station); the nearest airport is Suceava, located about 60 km to the north.

Sumptuous, with delicate colour effects, the monastery shows the maturity of the Moldavian architectonic style, which matured during Ștefan cel Mare's period. The façade of the church is covered with decorations characteristic of that time: Gothic windows and friezes with enameled disks, coloured in green, yellow and brown.

In the chamber of the tombs, which appear for the first time at this church, is the tomb of Ștefan al II-lea, son of Alexandru cel Bun and uncle of Ștefan cel Mare.

The art treasures kept at Neamț Monastery are proof of the intense artistic and cultural activity which took place here through the centuries. Here Gavril Uric showed his talent, the most important representative of the Moldavian miniature from the 15th century. His first known manuscript, dated 1429, is kept in the Bodleian Library at the University of Oxford. The calligraphers and miniaturists of Ștefan cel Mare who worked at this important center made many of the books given to Putna Monastery. In the cells of the monastery, the chronicler Macarie wrote the chronicle of Petru Rareș's rule, and Eftimie the chronicle of Alexandru Lăpușneanu's rule.

The learned tradition of the Neamț Monastery disappeared in the 17th and 18th centuries, to be reborn at the beginning of next century, when Metropolitan Veniamin Costachi established a printing house here. In the monastery museum is the old printing press, which was used to print books since 1807. The monastery's library is said to be more than 600 years old. Among the almost 11,000 volumes are many rare books, some being the first ones printed in this country. The altar screen of the former church from Neamț Fortress, is the most important treasure of all those in the monastery, along with the icon painted by Nicolae Grigorescu, "The Flight from Egypt".

# data[].attributes.attachment_link.description
The Neamț Monastery ( Romanian: Mănăstirea Neamț) is a Romanian Orthodox religious settlement, one of the oldest and most important of its kind in Romania. It was built in the 15th century, and it is an example of medieval Moldavian architecture.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Marea Neagră este întinderea de ape din bazinul geomorfologic denumit pontic, unul din bazinele complexului tectonic tethysian, el însuși parte a orogenezei alpino-himalayene, din care fac parte și munții care o mărginesc la nord (în Crimeea), la nord-est ( Caucazul) și la sud (lanțurile pontice). Este situată între Europa și Asia, având ca state riverane Rusia, Ucraina, România, Bulgaria, Turcia și Georgia. Prin strâmtoarea Kerci este legată de Marea Azov, prin Bosfor de Marea Marmara, iar prin strâmtoarea Dardanele de Marea Egee și deci de Marea Mediterană. Marea Neagră este, din punct de vedere hidrologic, un rest al Mării Sarmatice și prezintă o serie de aspecte unice în lume : ape salmastre (în medie 16-18 grame de sare pe litru față de 34-37 în alte mări și oceane), stratificare între apele de suprafață oxigenate și cele adânci anoxice (fenomen denumit euxinism), limane la gurile fluviale, floră și faună cu multe specii-relicve. În zona litoralului românesc salinitatea scade și mai mult, în mod obișnuit fiind între 7 și 12 la mie.

Marea Neagră se întinde pe o suprafață de 423.488 km². Cel mai adânc punct se află la circa 2212 m sub nivelul mării în apropiere de Ialta. Mareele sunt în general de mică amplitudine (circa 12 cm).

Dispunerea circulară a surselor de apă și existența unei singure legături externe - prin Strâmtoarea Bosfor, Marea Marmara, Strâmtoarea Dardanele - cu Oceanul planetar, alături de încălzirea relativ moderată a apei de către Soare, determină lipsa aproape totală a curenților marini verticali și existența doar a curenților orizontali pe un imens traseu circular împotriva sensului acelor de ceasornic. Temperatura apei variază la suprafață: vara până la 29 de grade Celsius care ajung iarna până la 0 grade Celsius. Lumina pătrunde în largul mării la o adâncime de 150-200 m. Oxigenul este inexistent la adâncime [CO2,H2S]. Curenții au intensitate redusă pe verticală și mai mare pe orizontală; iarna sau în timpul unor variații ale stării vremii, pot apărea valuri care ating 5-10 m.

Fluvii și râuri care se varsă în Marea Neagră

Sunt mai multe fluvii și râuri care se varsă în Marea Neagră. În zona europeană principalele sunt Casimcea, Dunărea, Nistrul, Niprul, Bugul și Kubanul. În Asia Mică principalele ape care se varsă în Marea Neagră sunt Scaria, Enige, Câzâl-Irmac și Ieșil-Irmac. Alte ape care se varsă în Marea Neagră sunt Cioruhul în Armenia , Rionul în Georgia, Provadia și Camcia în Bulgaria etc. Un aport mare de ape este primit de Marea Neagră de la Don, prin intermediul Mării Azov. Pe de altă parte, în august 2010, grup de cercetători britanici de la universitatea din Leeds au studiat sub partea de nord-vest a Mării Negre o importantă scurgere de apă freatică dulce, al cărei debit este de 350 de ori mai mare decât cel al Tamisei. Scurgerea de apă freatică se găsește aproximativ sub valea Carasu, provine parțial și din Dunăre, și ajunge în mare, prin nisipul de la fund, în largul Constanței, oraș ale cărui puțuri de captare prelevează o parte din ea. Dacă s-ar afla la suprafață, această scurgere ar forma un fluviu care ar fi al șaselea din lume, din punctul de vedere al debitului.. Scurgerea are loc la o adâncime de 35 de metri și pe o lărgime de peste 800 de metri, iar viteza apei ajunge la 6,5 kilometri pe ora.

Apa oxigenată din straturile superioare ale mării are o salinitate relativ mică: circa 17 la mie, datorată revărsării fluviilor, cu circa 600 km³ de apă dulce pe an. În straturile mai adânci, mai jos de 150 de metri, conținutul de sare este mult mai ridicat, deoarece aceste ape provin, prin Strâmtoarea Bosfor, din Marea Mediterană. Anual se scurg prin Bosfor circa 450 km³ de apă salmastră la suprafață dinspre Marea Neagră spre Mediterana, cu o concentrație a sării de 17-19‰, iar de-a lungul fundului circa 50 km³ de apă cu o concentrație a sării de 38-39‰ dinspre Mediterana spre Marea Neagră, provocând în strâmtoare curenți primejdioși pentru navigație. Circa 200 km³ de apă se evaporă anual.

Marea Neagră reprezintă cel mai mare bazin de apă salmastră al lumii, cu biotopuri variate și cu o faună ce a fost supusă unor transformări continue datorate puternicelor influențe contrarii exercitate de apele dulci și de Marea Mediterană. Apele Mării Negre au toate caracteristicile apelor salmastre, au o mare variabilitate a salinității totale în corelație cu suprafața, adâncimea și sezonul, o puternică variabilitate ionică, nu numai față de Mediterana, dar și de diferitele sale părți. Ecosistemul depinde de aceste condiții hidrologice.

Face parte din categoria ecosistemelor stătătoare de apă sărată. Din punct de vedere al salinității, Marea Neagră se împarte în:

Sub aspect biocenotic găsim trei zone:

Biocenoza cuprinde alge inferioare, alge verzi, brune și roșii. Animalele sunt reprezentate prin viermi, moluște, pești iar în atmosfera apropiată păsări și pescăruși.

Biotopul pontic poate fi împărțit în 4 etaje principale.

Etajul supralitoral este format din zonele de țărm acoperite ori stropite de valuri în mod ocazional. Zona prezintă o umiditate accentuată, inundabilitate, o cantitate în general mare ori măcar semnificativă de materii organice aduse de valuri sau de origine locală. De obicei materiile organice se află în descompunere, formând depozite cu miros de metan și sulfură de hidrogen. Flora este formată mai ales din anumite forme de alge - rar licheni cu rezistență la variații de mediu și hidrofile. Cu o frecvență mai redusă se întâlnesc și angiosperme, mai ales în partea dinspre uscat a etajului supralitoral. Pe lângă bacterii aerobe și - mai puțin - anaerobe, fauna include numeroase crustacee, insecte și viermi. Mare parte din aceste vietăți se hrănesc din depozitele de materie organică. O parte mai mică este formată din mici prădători. La acestea trebuie adăugate vietățile pasagere, în special păsările de mare.

Etajul mediolitoral cuprinde zona de spargere a valurilor (între circa. 0 și -0,5 m altitudine). Etajul mediolitoral al lui Băcescu (1971) corespunde cu etajul mezolitoral al lui Peres și Picard (1958,1960) sau cu etajul talantofotic al lui Ercegovic (1957). După substratul solului se împarte în zone pietroase, respectiv nisipoase ori mâloase. Mediolitoralul ocupă în cadrul zonelor cu substrat dur o fâșie lată de 2-10 m în funcție de înclinația platformei stâncoase. Zonele mediolitorale pietroase (stâncoase) adăpostesc organisme capabile a rezista perioadelor scurte de deshidratare și care se pot fixa bine de substrat (de exempu midiile se fixează prin firele cu bissus). Aici intră unele specii de alge și scoici. Li se adaugă viețuitoare care vin periodic din etajul supralitoral sau infralitoral. În anumite condiții și în acest mediu apar depozite de materie organică, făcând legătura cu biotopul prezentat mai sus. Cele mai cunoscute viețuitoare ale etajului mediolitoral pietros sunt bancurile de midii și stridii. Etajul mediolitoral nisipos cuprinde în special animale capabile de îngropare rapidă în substrat. Biocenoza caracteristică zonei de spargere a valurilor pentru mediolitoralul nisipos de granulație medie și grosieră este cea a bivalvei Donacilla cornea și polichetului Ophelia bicornis, cărora li se mai asociază misidul Gastrosaccus sanctus și polichetele Nerine cirratulus, Pisione remota și Saccocirrus papillocercus (Băcescu. et al 1967). Mediolitoralul nisipurilor fine este caracterizat de predominarea populațiilor amfipodului Euxinia maeotica și turbelariatul Otoplana subterranea (Băcescu. et al 1971).

Etajul sublitoral (infralitoral) este aflat la adâncimi de 0,5 până la 12 (maximum 17,7) metri. Este zona cea mai favorabilă vieții, în care se află majoritatea speciilor de plante și cea mai mare parte a biomasei organismelor multicelulare. Etajul sublitoral cuprinde porțiunea de fund marin permanent imersată, situată între limita inundării permanente și adâncimea care permite existența organismelor fotosintetizante.

Etajul elitoral se situează de la limita inferioară a algelor unicelulare sau pluricelulare (60 m) până la marginea platformei continentale.

În Marea Neagră, din cauza euxinismului, nu există etajele batial, abisal și hadal, apele adânci fiind anoxice.

De la o anumită adâncime, apa mării nu mai conține oxigen decât în cantități neglijabile. Există totuși microorganisme care folosesc sulfat pentru oxidarea hranei și produc hidrogen sulfurat și dioxid de carbon. Ele formează un biosistem anaerob care se apropie tot mai mult de suprafață. Biologii se tem că Marea Neagră ar putea deveni o mare moartă, sulfuroasă.

Numărul delfinilor a scăzut de la 1,5 milioane de exemplare, în anii 1950, până la câteva zeci de mii de exemplare, în 2006.

Cei mai dintâi menționați locuitori ai țărmurilor mării Negre, anume Cimerienii și Sciții (popoare indo-europene), o denumeau „Axaina", adică "albastru închis". În vremea colonizării grecești marea se numea „Pontos Euxeinos", adică "marea primitoare", poate prin preluarea fonetică a denumirii „Axaina". Romanii au transcris denumirea sub forma „Pontus Euxinus", folosind însă și „Mare Scythicum", iar ulterior, în vremea împărăției Bizantine, în Evul Mediu, apar denumirile de „Μεγάλη Θάλασσα" ("Megali thalassa" preluată în românește ca „Marea cea mare" din documentele lui Mircea cel Bătrân și în italiana genovezilor ca „Mare maggiore") și de „Kαικίας Θάλασσα" ("Chechias thalassa", anume "marea crivățului", preluată în bulgărește ca „море Сесил" : "marea oarbă" sau "închisă"), denumiri prezente în hărțile venețiene precum și în cronicile lui Wavrin și lui Villehardouin.

Calificativul Neagră apare în secolul al XV-lea, odată cu extinderea Imperiului Otoman, și există trei ipoteze explicative, toate trei disputate :

Cea mai populară, dar neconfirmată de nicio sursă, afirmă că ar fi culoarea mării la vreme rea (de fapt, sub nori, toate mările sunt întunecate) ;

O altă ipoteză des citată în sursele anglo-saxone este că Neagră ar fi o traducere a cuvântului scitic axaïna ;

O altă ipoteză este că denumirea i-ar fi fost dată de Turcii Selgiucizi (Selçuk Türklar) instalați în Anatolia din secolul XI, apoi generalizată de Otomani (Osmanlı Türklar), conform căreia nordul era simbolizat de culoarea neagră. Pentru turci, Marea de la Nord era Marea Neagră. Termenul a fost tradus în rusește, românește, bulgărește pe măsură ce aceste popoare au avut acces din nou la țărmurile mării. Această ipoteză este dezbătută inclusiv în rândurile turcologilor, dat fiind ca desemnarea tradițională a punctelor cardinale prin culori, la Turci, nu totdeauna folosește Kara (adică „întunecat") pentru Miazănoapte și Ak (adică „luminos") pentru Miazăzi, cum este cazul aici (Karadeniz fiind Marea Neagră, la nord de Turcia, iar Akdeniz fiind Marea Mediterană la sud de Turcia) : de obicei, se folosesc alte culori. Culorile au fost folosite și la identificarea vlahilor: caravlahii sunt vlahii de nord (Bosnia și Herțegovina), diferiți de vlahii din Grecia

Ca urmare a poziției sale, țărmurile mării Negre au fost parcurse, colonizate și sunt astăzi populate de numeroase popoare sosite din timpuri mai vechi sau mai noi. Cele mai vechi popoare pontice sunt Grecii pontici, Armenii, Românii, Lazii, Gruzinii și Abhazii. Alte popoare pontice sunt Bulgarii, Turcii și alte popoare turcice (de exemplu Găgăuzii și Tătarii) sau Mongolii (veniți în regiune în sec. XIII), Ucrainienii, Rușii (printre care Lipovenii) și alții. Toate aceste popoare prezintă astăzi o serie de tradiții, legende și alte forme de folclor legate de Marea Neagră.

Marea Neagră face legătura între Europa și Asia. Granița stabilită de geografi între cele două continente, pe Caucaz și strâmtoarea Bosfor taie această mare în două părți inegale, cea mai mare parte fiind europeană. Marea Neagră este săracă în insule, având un țărm puțin dantelat. Cele mai importante insule sunt Insula Șerpilor și cele formate de Dunăre, dincolo de vărsare, ca Insula Sacalinul Mare. Cea mai importantă peninsulă este Peninsula Crimeea, "împărțită" cu Marea Azov. Golfurile Mării Negre sunt fie largi, puțin prielnice adăpostirii vaselor pe furtună (ca Golful Burgas, Golful Varna, Golful Sinop, Golful Samsun și altele), fie separate de larg de curenții transversali prin cordoane litorale („grinduri") și transformate astfel în limane (de exemplu Limanele Dobrogene sau Limanul Nistrului).

Etajul mediolitoral al Mării Negre, cuprinzând zona de spargere a valurilor (0-0,5 m adâncime), adăpostește în porțiunile pietroase organisme - animale și vegetale - care se fixează puternic și pot suporta unele perioade de uscare.

Câteva orașe importante se află la Marea Neagră, cum ar fi Burgas, Varna, Constanța, Odessa, Ialta, Sevastopol, Soci, Suhumi, Batumi și Trabzon. Un oraș care nu se află propriu-zis la Marea Neagră, dar este mult legat istoric și economic de această mare este orașul Istanbul (mai demult Constantinopol și capitala Imperiului Bizantin).

În 1997, hidrologul William Ryan și geologul Walter Pitman, americani, descoperă lucrările hidrologilor și sedimentologilor români, bulgari și ruși, publicate în analele institutelor de cercetări marine de la Constanța, Varna și Sevastopol, și relatând cercetările întreprinse prin anii 1970, îndeosebi analiza cu metoda carbon-14 a cochiliilor subfosile de moluște de apă dulce, prezente în straturile de sub sedimentele marine actuale de pe platforma continentală. Analizele concordă : cochillile respective au circa 7000 de ani. Cercetătorii români, bulgari și ruși conclud că acum 7000 de ani, Marea Neagră a cunoscut, cel puțin în straturile de ape superficiale, un episod ligohalin (adică de mare scădere a salinității), datorat, poate, scurgerii spre bazinul pontic a unei mase de apă de topire post- glaciară prin fluviile rusești. Dar Ryan și Pitman emit altă ipoteză, bazându-se pe legenda Potopului din Biblie, ea însăși moștenită din mitologia Sumeriană, anume din legenda lui Ghilgameș.

Ei presupun că bazinul pontic adăpostea de zeci de mii de ani un lac de apă dulce, pe care îl numesc Lacul Pontic, al cărui nivel era cu 180 m mai jos decât nivelul actual al mării, astfel că platforma continentală era la aer liber și adăpostea primii agricultori europeni (arheologia ne spune că Sud-Estul Europei a fost prima zonă în care s-a răspândit agricultura). Când nivelul apelor oceanice și ale Mediteranei au depășit altitudinea cea mai joasă a istmului Bosforului, apa marină a format o scurgere (actuala strâmtoare) care a umplut în mod catastrofal bazinul pontic, în câteva luni, printr-o cascadă gigantică, obligând agricultorii să-și părăsească brusc așezările.

Ryan și Pitman afirmă că aceste populații s-au răspândit, căutând alte câmpii de cultivat, în Anatolia și în Mesopotamia, vehiculând astfel legenda Potopului. Ei popularizează în S.U.A. această teorie, prin articole, cărți și filme documentare care au întâlnit un succes cu atât mai mare, cu cât cultura populară americană este în mod tradițional consumatoare de teorii care îmbină, într-un fel sau într-altul, Biblia cu știința.

Majoritatea cercetătorilor specialiști ai Mării Negre, însă, nu au admis ipoeza Ryan-Pitman, fiindcă aceasta lasă prea multe date ne-explicate și contrazice cunoștințele hidrologice relative la Euxinism. În prezent există trei reconstituiri diferite ale istoriei Mării Negre:

ipoteza catastrofistă Ryan-Pitman, care a fost abandonată de aproape toți oamenii de știință (rămânând însă foarte populară în public),

ipoteza gradualistă, care presupune o schimbare lentă și imperceptibilă contemporanilor, a caracteristicilor hidrologice ale Mării Negre (mai are încă partizani),

ipoteza conform căreia nivelul și salinitatea au oscilat de mai multe ori în decursul perioadelor glaciare, inter-glaciare și în ultima perioadă post-glaciară, care are acum sprijinul majorității specialiștilor, fiindcă explică cel mai satisfăcător fenomenele observate.

Cele mai importante 20 orașe de pe coasta Mării Negre:

Spațiul maritim al României are aproximativ 20.000 de kilometri pătrați, constând din:

1. ^ „Europa - Gateway of the European Union Website". Environment and Enlargement - The Black Sea: Facts and Figures. Arhivat din original la .

2. ^ Râu subacvatic cu debit impresionat, descoperit în Marea Neagră, 2 august 2010, cotidianul.ro, accesat la 3 august 2010

3. Oguz et al., 2000 ; Ozsoy & Unluata, 1997 citați pe Was die Welt bewegt: Wie hoch ist der Salzgehalt im Mittelmeer?

4. ^ Amenintari - Trafic la Marea Neagra, 5 iunie 2006, Paul Cristian Radu, Jurnalul Național, accesat la 14 iunie 2013

5. Dictionnaire des noms de lieux - Louis Deroy, Marianne Mulon : Dictionnaires Le Robert, 1994, ISBN 2-85036-195-X, Mer Noire.

6. Ela Cosma (2008). Vlahii Negri. In: Silviu Dragomir despre identitatea morlacilor. Cluj Napoca: Editura Universității din Oradea. p. 114

7. V.M. Sorokin și P.N. Kuprin : On the character of Black Sea level rise during the Holocene , Moscow University Geology Bulletin, 52,5, octombrie 2007, p. 334-341; sau P.A. Kaplin și A.O. Selivanov, „Lateglacial and Holocene sea level changes in semi-enclosed seas of North Eurasia: examples from the contrasting Black and White Seas ", Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology Volum 209, numerele 1-4, 6 iulie 2004, pp. 19-36. Mai este și ici sau E. Larcenkov, S. Kadurin, „Geological evidence for non-catastrophic sea level rise in the nortwestern Black Sea over the past 25 ky " comunicare rezumată în: International Geological Congress Oslo 2008

8. en Valentina Yanko-Hombach, Allan S. Gilbert, Nicolae Panin și Pavel M. Doluhanov : The Black Sea Flood Question: Changes in Coastline, Climate, and Human Settlement, Springer, Olanda, 2007

9. Noi nave intrate în dotarea Poliției de Frontieră, în cadrul pregătirilor pentru aderarea la Spațiul Schengen

Neal Ascherson: Schwarzes Meer. Berlin Verlag, Berlin 1996. ISBN 3-8270-0201-X.

Charles King: The Black Sea, a history. Oxford University Press, New York 2004, ISBN 0-19-924161-9

Walter H. Edetsberger: Ein Goldfisch im Schwarzen Meer - Eine Bootsreise von Sulina in die Ägäis, BOD. ISBN 3-8334-2745-0.

I. Mărculeț (coord.): Superlativele României. Mică enciclopedie, Ed. Meronia, București, 2010.

I.Mărculeț , Narcizia Ștefan (coord.), Mic dicționar geografic școlar, Colegiul Național „I. L. Caragiale", ISBN 978-973-0-12042-4, București, 2012. (format electronic).

Christian Reder, Erich Klein (Hg.): Graue Donau, Schwarzes Meer. Wien Sulina Odessa Jalta Istanbul (Recherchen, Gespräche, Essays), Edition Transfer, Springer Wien-New York 2008, ISBN 978-3-211-75482-5

Rüdiger Schmitt: Considerations on the Name of the Black Sea, in: Hellas und der griechische Osten. Festschrift Peter Robert Franke. Saarbrücken 1996, 219-224

I. Mărculeț, Mihaela Petreanu: Marea Neagră - repere geoistorice și geopolitice, Magister, Nr. 10-11 aprilie-noiembrie 2010, Craiova, 2010.

Din istoria Mării Negre, Ștefan Andreescu, Editura Enciclopedică, 2001

Seria Biblioteca de istorie: Marea Neagră, Institutul Cultural Român, 2005

Marea Neagră: de la origini pînă la cucerirea otomană, Vol. 2, George Ioan Brătianu, Victor Spinei, Editura Meridiane, 1988

Mongolii și Marea neagră în secolele XIII-XIV: contribuția cinghizhanizilor la transformarea bazinului Pontic în placă turnantă a comerțului euro-asiatic, Virgil Ciocîltan, Editura Enciclopedică, 1998

Marea Neagră, răspântie a drumurilor intercontinentale: 1204 - 1453, Șerban Papacostea, Virgil Ciocîltan, Editura Ovidius University Press, 2007

Marea Neagă. O călătorie printre culturi, Neal Ascherson, Editura Univers, București, 1999

Marea Neagră de la politica vecinătății europene la securitatea euroatlantică, Cătălin-Silviu Dumistrăcel, Editura Centrul Tehnic-Editorial al Armatei, 2010

Marea Neagră de la "lacul bizantin" la provocările secolului XXI: culegere de studii, Mihail E. Ionescu, Editura Militară, 2006

Interferente geopolitice și geoculturale în Bazinul Mării Negre, Nicolae Mocanu, Editura Universității din București, 2005

Marea Neagră: puteri maritime--puteri terestre, Institutul Cultural Român, 2006

Dunărea, Marea Neagră și Puterile Centrale: 1878-1898, Șerban Rădulescu-Zoner, Editura Dacia, 1982

Geopolitică la Marea Neagră: relațiile dintre Rusia și Ucraina în contextul extinderii NATO spre est, Ion Puricel, Editura Univ. Naționale de Apărare "Carol I.", 2006

Considerații privind geopolitica spațiului Marea Neagră-Caucaz, Ion Preda, Elena Udrea, Editura Univ. Naționale da Apărare "Carol I", 2006

Coridorul de transport euroasiatic prin Marea Neagră: drumul mătăsii în secolul XXI, Gheorghe Floricel, Mihai Vasiliade, Gabriel I. Năstase, Editura Economică, 1998

Veneția și Genova în Marea Neagră. Nave și navigație (1204-1453), Andreea Atanasiu, Editura Muzeul Brăilei, 2008

Veneția și Marea Neagră în secolele XIII - XIV: contribuții la studiul politicii orientale venețienne, Ovidiu Cristea, Editura Muzeul Brăilei, 2004

Genovezii la Marea Neagră în secolele XIII-XIV, Academiei Republicii Socialiste Romania, Academia Nazionale dei Lincei (Italia), Editura Academiei Republicii Socialiste Romania, 1977

Venetia in Marea Neagra, Nicolae Iorga, 1914

Marea Neagra in zona litoralului românesc: Monografie hidrologica, Constantin Bondar, Institutul de Meteorologie si Hidrologie (Bucarest), Editura Serviciul studii-documentare si publicatii tehnice al Institutului de meteorologie si hidrologie, 1973

Marea Neagra: 1 ; Oceanografia, Bionomia si Biologia generala a marii negre, Gr Antipa, Editura Monitorul oficial si Imprimerile Statului, 1941

Cartea pilot a Mării Negre, Ed. milit. a Min. forțelor armate ale R.P.R., 1958

Navgatia în Marea Neagră, prin strîmtori și pe Dunăre: contribuții la studiul dreptului riveranilor, G. G. Florescu, Editura Acad. Republicii Socialiste Româniă, 1975

Viața în Marea Neagră, Dan Manoleli, Teodor T. Nalbant, Editura științifică, 1976

Hidroavioanele Din Marea Neagra: Operațiunile Germano-române, 1941-1944, Ed. Modelism, 1995

Oleg Serebrian: Va exploda Estul? Geopolitica spațiului pontic, Cluj Napoca, Editura Dacia, 1998, ISBN 973-35-0759-8

Testamentul lui Petru cel Mare sau Rusia și obsesia Mării Negre, 13 ianuarie 2011, Dorel Buse, Historia

Se pare că primii marinari din Marea Neagră nu au fost grecii, 14 septembrie 2011, Historia

Două milenii în slujba lui Neptun, 30 august 2004, Jurnalul Național

Marea Neagră, botezată de înaintașii lui Suleyman Magnificul, 13 aprilie 2013, Sinziana Ionescu, Adevărul

FOTO VIDEO Inebolu, locul în dreptul căruia Marea Neagră atinge adâncimea maximă, 13 aprilie 2013, Sinziana Ionescu, Adevărul

Comorile ignorate ale Mării Negre, 23 iulie 2010, Cristian Hagi, România liberă

Mitologia Marii Negre, 17 iulie 2008, Adrian Bucurescu, România liberă

# data[].attributes.attachment_link.description
Marea Neagră este întinderea de ape din bazinul geomorfologic denumit pontic, unul din bazinele complexului tectonic tethysian, el însuși parte a orogenezei alpino-himalayene, din care fac parte și munții care o mărginesc la nord (în Crimeea), la nord-est ( Caucazul) și la sud (lanțurile pontice).

# data[].attributes.attachment_link.title
TOP 10 Atractii Maramures. Viziteaza Sapanta, Biserici de lemn si mocanita in Maramures 2021

# data[].attributes.attachment_link.title
VISCRI, satul ce l-a fermecat pe Printul Charles | BISERICA FORTIFICATA | Brasov | Sat sasesc  #dji

# data[].attributes.body
Manastirea Voronet - Scurt Istoric, Suceava, Romania - YouTube

# data[].attributes.attachment_link.title
Manastirea Voronet - Scurt Istoric, Suceava, Romania

# data[].attributes.attachment_link.title
The best road in the world : Transfagarasan. Romania.

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=McoXFdVbKk4

# data[].attributes.attachment_link.title
PELES CASTLE - Amazing castle in ROMANIA [ HD ]

# data[].attributes.body
https://youtu.be/l8bc3Ffqt0Q

# data[].attributes.attachment_link.title
Most Beautiful Road In The World - Transfăgărășan, Romania

# data[].attributes.body
Maramureș, România - 4K - YouTube

# data[].attributes.body
https://ro.wikipedia.org/wiki/Cimitirul_Vesel_din_S%C4%83p%C3%A2n%C8%9Ba

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Cimitirul Vesel este un cimitir din localitatea Săpânța, județul Maramureș, faimos pentru crucile mormintelor viu colorate și picturile naive reprezentând scene din viața și ocupația persoanelor înhumate. Pe unele cruci există chiar versuri în care sunt amintite, deseori cu nuanțe umoristice, persoanele respective.

Ineditul acestui cimitir este diferențierea față de cultura populară, care consideră moartea ca un eveniment trist. S-a făcut ipoteza că Stan Ioan Pătraș s-ar fi inspirat din cultura dacilor, despre care, de la Ovid Densușianu încoace, se predă că socoteau moartea ca un eveniment vesel. Din 1935 datează primul epitaf, iar din anii 1960 încoace, întreg cimitirul a fost populat cu circa 800 astfel de cruci, sculptate din lemn de stejar, devenind un muzeu în aer liber de natură unică și o atracție turistică.

Din anul 2009, cimitirul este obiectivul festivalului anual „Drumul Lung spre Cimitirul Vesel".

Unele cruci sunt pictate pe ambele părți. Pe o parte este plasată o descriere a vieții celui îngropat, iar pe cealaltă - o descriere a motivului morții. Majoritatea crucilor sunt scrise cu greșeli de ortografie și variante arhaice de scriere.

Pe crucea lui Stan Ioan Pătraș, fondatorul cimitirului, sunt scrise următoarele:

Pe o altă piatră scrie:

Sub această cruce grea
Zace biata soacră-mea
Trei zile de mai trăia
Zăceam eu și cetea ea.
Voi care treceți pă aici
Încercați să n-o treziți
Că acasă dacă vine
Iarăisic] cu gura pă mine
Da așa eu m-oi purta
Că-napoi n-a înturna
Stai aicea dragă soacră-mea

Legături externe

Istoric, Harta și Fotografii cu Cimitirul Vesel

Veselie mare la cimitir, 6 august 2007, Evenimentul zilei

Săpânța, Valea Regilor la români, 18 august 2010, Catalin Vischi, România liberă

Romania e frumoasa (3): Cimitirul Vesel de la Sapanta, 6 august 2010, Razvan Pascu, RazvanPascu.ro

# data[].attributes.attachment_link.description
Cimitirul Vesel este un cimitir din localitatea Săpânța, județul Maramureș, faimos pentru crucile mormintelor viu colorate și picturile naive reprezentând scene din viața și ocupația persoanelor înhumate. Pe unele cruci există chiar versuri în care sunt amintite, deseori cu nuanțe umoristice, persoanele respective.

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=IynV1Ai9hFw

# data[].attributes.attachment_link.title
Castelul Bran Drona | Dracula Castle Transylvania, Romania

# data[].attributes.body
http://www.bran-castle.com/video-tour.html

# data[].attributes.attachment_link.description
We invite you to experience the history, the myth, the intrigue and the magic of this wonderful place of Transylvania, the Bran Castle...commonly known as Dracula's Castle

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=gBKFWPdGeP0