# data[].attributes.headline
У 1920 році Ленін і Сталін були тісними союзниками, де Ленін виступав ідеологом, а Сталін був жорстким виконавцем на фронтах. Їхні стосунки зіпсувала лише поразка у війні з Польщею, у якій вони взаємно звинувачували один одного в тактичних помилках. Попри це, Ленін все ще вважав Сталіна своєю головною опорою проти Троцького.

# data[].attributes.subject
У 1920 році Ленін і Сталін були тісними союзниками, де Ленін виступав ідеологом, а Сталін був жорстким виконавцем на фронтах. Їхні стосунки зіпсувала лише поразка у війні з Польщею, у якій вони взаємно звинувачували один одного в тактичних помилках. Попри це, Ленін все ще вважав Сталіна своєю головною опорою проти Троцького.

# data[].attributes.headline
Спочатку  Ленін і Сталін співпрацювали, але з часом між ними виникла недовіра і напруження. Наприкінці життя Ленін критикував Сталіна, однак після його смерті Сталін зміг зміцнити свою владу.

# data[].attributes.subject
Спочатку  Ленін і Сталін співпрацювали, але з часом між ними виникла недовіра і напруження. Наприкінці життя Ленін критикував Сталіна, однак після його смерті Сталін зміг зміцнити свою владу.

# data[].attributes.headline
Відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін у 1920-х роках спочатку були союзницькими, але згодом зіпсувалися. Ленін критикував Сталіна за грубість і надмірну владу та у «Заповіті» пропонував усунути його з посади генсека. Після смерті Леніна Сталін зберіг владу і зміцнив свої позиції.

# data[].attributes.subject
Відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін у 1920-х роках спочатку були союзницькими, але згодом зіпсувалися. Ленін критикував Сталіна за грубість і надмірну владу та у «Заповіті» пропонував усунути його з посади генсека. Після смерті Леніна Сталін зберіг владу і зміцнив свої позиції.

# data[].attributes.headline
Відносини Володимир Ленін і Йосип Сталін у 1920-х роках (коротко):Спочатку вони співпрацювали й разом керували державою. Після призначення Сталіна генеральним секретарем його влада зросла. Наприкінці життя Ленін критикував Сталіна та не довіряв йому. Після смерті Леніна у 1924 році Сталін поступово зосередив владу у своїх руках.

# data[].attributes.subject
Відносини Володимир Ленін і Йосип Сталін у 1920-х роках (коротко):Спочатку вони співпрацювали й разом керували державою. Після призначення Сталіна генеральним секретарем його влада зросла. Наприкінці життя Ленін критикував Сталіна та не довіряв йому. Після смерті Леніна у 1924 році Сталін поступово зосередив владу у своїх руках.

# data[].attributes.headline
Відносини між Володимиром Леніним і Йосипом Сталіним були складними та суперечливими. Спочатку вони були союзниками і співпрацювали в революційному русі. Ленін довіряв Сталіну важливі партійні завдання, а під час революційних подій 1917 року Сталін підтримував політику Леніна.

# data[].attributes.subject
Відносини між Володимиром Леніним і Йосипом Сталіним були складними та суперечливими. Спочатку вони були союзниками і співпрацювали в революційному русі. Ленін довіряв Сталіну важливі партійні завдання, а під час революційних подій 1917 року Сталін підтримував політику Леніна.

# data[].attributes.body
Згодом їхні відносини погіршилися. Наприкінці життя Ленін почав критикувати Сталіна за надмірну грубість і концентрацію влади у своїх руках. У своїх політичних записках він навіть висловлював сумнів щодо доцільності перебування Сталіна на керівній посаді.

Після смерті Леніна у 1924 році Сталін зміцнив свої позиції та поступово став фактичним керівником держави. Таким чином, їхні взаємини пройшли шлях від співпраці та довіри до напруження і критики, що мало значний вплив на подальший розвиток країни.

# data[].attributes.headline
На початку 1920-х рокі

# data[].attributes.body
На початку 1920-х років Ленін і Сталін діяли разом у керівництві більшовицької партії. Сталін крок за кроком зміцнював свій вплив, користуючись посадою генерального секретаря. Однак із часом Ленін почав сумніватися в методах і характері Сталіна, застерігаючи партію від надмірної концентрації влади в одних руках. Після смерті Леніна внутрішньопартійна боротьба загострилася, але саме Сталіну вдалося усунути конкурентів і стати фактичним керівником держави.

# data[].attributes.headline
Сталін на поча

# data[].attributes.body
Сталін на початку 1920 був другом Леніна і займав великі посади в керівництві більшовиків, і багато питання вирішували разом.

Але Ленін побачив, що Сталін почав більше брати владу на себе не зважаючи на нього.

Через це Ленін написав у документі, що не хочуть, щоб Сталін був кандидатом на владу після його смерті.

А також він пропонував усунути його з посад.

# data[].attributes.headline
1920 році відносини мі

# data[].attributes.body
1920 році відносини між Леніним і Сталіним союзницькими. Ленін був головним керівником більшовиків і довіряв Сталіну як одному зі своїх найближчих соратників, доручаючи йому важливі посади. Вони разом співпрацювали для зміцнення радянської влади та перемоги більшовиків у громадянській війні. Однак уже тоді з’являлися перші напруження, бо Сталін часто діяв самостійно, не подобалося Леніну, і саме в цей час починав зароджуватися конфлікт.

# data[].attributes.headline
У 1920 роках стосунки 

# data[].attributes.body
У 1920 роках стосунки між Леніним і Сталіним були складними. Спочатку вони були союзниками, але потім Ленін почав критикувати Сталіна. Особливо це було видно у «грузинській справі», коли Сталін намагався підпорядкувати Грузію Москві і не слухав місцевих керівників. Леніну такі дії не подобалися, бо він вважав їх несправедливими і небезпечними для партії, і це сильно напружило їхні відносини.

# data[].attributes.headline
Після Жовтневої революції вони співпрацювали в керівництві більшовицької партії: Ленін був її головним лідером, а Сталін поступово зміцнював свої позиції в партійному апараті.Поки Ленін очолював уряд (РНК), Сталін зміцнював владу через апарат, ставши генсеком (1922). Хвороба Леніна призвела до спроб контролю, що викликало критику Сталіна в «Листі до з'їзду» та прагнення Леніна усунути його через грубість, проте до смерті Леніна у 1924 році Сталін уже контролював партію. 

# data[].attributes.subject
Після Жовтневої революції вони співпрацювали в керівництві більшовицької партії: Ленін був її головним лідером, а Сталін поступово зміцнював свої позиції в партійному апараті.Поки Ленін очолював уряд (РНК), Сталін зміцнював владу через апарат, ставши генсеком (1922). Хвороба Леніна призвела до спроб контролю, що викликало критику Сталіна в «Листі до з'їзду» та прагнення Леніна усунути його через грубість, проте до смерті Леніна у 1924 році Сталін уже контролював партію. 

# data[].attributes.headline
Відносини Леніна та Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.subject
Відносини Леніна та Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.body
У 1920-х роках Володимир Ленін і Йосип Сталін формально працювали разом, але напруга зростала. Конкретний конфлікт стався наприкінці 1922 року, коли Сталін грубо поговорив телефоном із Надією Крупською, дружиною Леніна, через питання лікування. Дізнавшись про це, Ленін надіслав Сталіну лист із вимогою вибачитися та фактично розірвав із ним особисті стосунки.

Невдовзі у «Листі до з’їзду» Ленін запропонував усунути Сталіна з посади генерального секретаря. Після смерті Леніна в 1924 році Сталін зберіг цю посаду й поступово зміцнив свою владу.

# data[].attributes.headline
Відносини між Володими

# data[].attributes.body
Відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін у 1920-х роках спочатку були співпрацею, оскільки Сталін був одним із найближчих соратників Леніна і отримав важливу посаду Генерального секретаря. Однак після хвороби Леніна їхні відносини погіршилися: Ленін почав критикувати Сталіна за грубість, зосередження великої влади та небезпечний вплив у партії. У своєму «листі до з’їзду» Ленін навіть пропонував усунути Сталіна з посади. Після смерті Леніна у 1924 році Сталін поступово зосередив владу у своїх руках і став головним керівником СРСР.

# data[].attributes.headline
Відносили Леніна та Сталіна

# data[].attributes.subject
Відносили Леніна та Сталіна

# data[].attributes.body
Стосунки між Володимиром Леніним та Йосипом Сталіним у 1920-х роках пройшли шлях від тісної співпраці до глибокого особистого та політичного розриву. Це десятиліття стало вирішальним для формування майбутнього СРСР.

На початку десятиліття Ленін розглядав Сталіна як незамінну «людину справи». Сталін був виконавчим, жорстким і брав на себе адміністративну роботу, якої уникали інші теоретики (як-от Троцький).

​1922 рік: За рекомендацією Леніна Сталіна призначають на посаду Генерального секретаря ЦК РКП(б). Тоді це вважалося суто апаратною, технічною посадою, але саме вона дозволила Сталіну зосередити реальну владу у своїх руках.

Перелом стався у травні 1922 року після першого інсульту Леніна. Поки лідер хворів, Сталін почав діяти дедалі самостійніше, що викликало роздратування хворого вождя.

Ключові точки напруження:

​Національне питання: Сталін пропонував план "автономізації" (республіки входять до складу Росії), тоді як Ленін наполягав на створенні союзу рівноправних республік (СРСР). Ленін звинуватив Сталіна у "великодержавному шовінізмі".

​Грузинська справа: Конфлікт навколо методів радянізації Грузії, де Сталін та його соратник Орджонікідзе діяли надто брутально, обурив Леніна.

​Особиста образа: Сталін грубо повівся з дружиною Леніна, Надією Крупською, телефоном. Коли Ленін дізнався про це, він надіслав листа з вимогою вибачень, погрожуючи розривом відносин.

У грудні 1922 — січні 1923 років Ленін надиктував "Лист до з’їзду". У ньому він дав характеристики всім лідерам партії, але щодо Сталіна висловився найжорсткіше:

​"Сталін занадто грубий, і цей недолік, цілком терпимий у нашому середовищі... стає нестерпним на посаді генсека. Тому я пропоную товаришам обміркувати спосіб переміщення Сталіна з цієї посади..."

Після смерті Леніна у 1924 році Сталін майстерно використав образ "учня вождя" для легітимізації своєї влади:

​Організація похорону: Сталін зробив усе, щоб перетворити похорон на релігійний культ (мавзолей), попри протести Крупської.

​Нейтралізація опозиції: Він переконав партію не публікувати "Заповіт" Леніна повністю, аргументуючи це тим, що він "виправився".

​Боротьба з Троцьким: Сталін виставив себе єдиним вірним охоронцем ленінських ідей (ленінізму), звинувачуючи опонентів у відступництві.

До кінця 1920-х років Сталін остаточно переміг усіх конкурентів, використовуючи ім'я Леніна як щит для встановлення власної диктатури.