# data[].attributes.headline
שי-אל שרעבי אמית עמיחי רחובות

# data[].attributes.subject
שי-אל שרעבי אמית עמיחי רחובות

# data[].attributes.body
אחד המקרים המפורסמים ביותר שקשורים לראיות פורנזיות הוא מקרה הרצח של או. ג'יי. סימפסון, שהתרחש בשנות ה-90 בארצות הברית. המקרה הזה הפך לאחד מהמשפטים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של המשפט האמריקאי, ונחשב לאבן דרך בתחום השפיטה וראיות פורנזיות.

ב-12 ביוני 1994, נרצחו ניקול בראון סימפסון, אשתו לשעבר של או. ג'יי. סימפסון, והחבר שלה, רון גולדמן, מחוץ לדירתה בלוס אנג'לס. החקירה הובילה לאו. ג'יי סימפסון, שהיה שחקן פוטבול מקצועי וכוכב טלוויזיה.

הראיות הפורנזיות שנאספו מהזירה כללו דגימות דם, עקבות של נעליים, ושיער. אחת הראיות המרכזיות הייתה דגימות דם שנמצאו בזירה, שהיו תואמות ל-DNA של סימפסון.

למרות הראיות החזקות, המשפט הפך לארוך ומלא במאבקים משפטיים, כאשר הסנגוריה טענה שהראיות זוהמו, ושיש בעיות בתהליך החקירה. בסופו של דבר, במהלך המשפט, בשנת 1995, זוכה סימפסון מהרצח. המקרה עורר בזמנו תשומת לב רבה ודיונים על גזענות, אלימות במשפחה, ושאלות על מערכת המשפט האמריקאית.

המקרה של או. ג'יי. סימפסון מדגים את השפעת הראיות הפורנזיות על חקירות משפטיות ואת הקשיים שיכולים להתעורר כאשר מדובר בשאלות של אשמה וחפות.

מקור - כתבה מאתר המכלול

קישור

https://www.hamichlol.org.il/%D7%9E%D7%A9%D7%A4%D7%98_%D7%94%D7%A8%D7%A6%D7%97_%D7%A9%D7%9C_%D7%90%D7%95._%D7%92%27%D7%99%D7%99._%D7%A1%D7%99%D7%9E%D7%A4%D7%A1%D7%95%D7%9F

# data[].attributes.headline
משימת חקר - צ.א. אהרונוביץ.

# data[].attributes.subject
משימת חקר - צ.א. אהרונוביץ.

# data[].attributes.body
אני בחרתי במקרה שנעלם מעין הציבור - רצח רינת רואס ז"ל. רואס נאנסה ונרצחה ב - 31/05/2005. האנס והרוצח שלה לא נמצא. עד שהוא ביצע טעות - - כעבור תשע שנים, 2014. בילאל שאכר נעצר בגין קטטה אלימה. השוטרים ביקשו ממנו למסור בדיקת D.N.A. למאגר הארצי. הדגימה התאימה לממצאי ה - D.N.A. אשר נמצאו על גופה של רואס; בית המשפט המחוזי בבאר שבע הרשיע אותו בפה אחד. רק בזכות דגימת D.N.A. אחת ופשוטה, נמצא פושע שיכל להתחמק לנצח מהצדק. https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%A8%D7%A6%D7%97_%D7%A8%D7%99%D7%A0%D7%AA_%D7%A8%D7%95%D7%90%D7%A1

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
רצח רינת רואס הוא רצח שהתרחש באשדוד ב- 31 במאי 2005. הרצח נותר בלתי מפוענח במשך תשע שנים, עד שבשנת 2014 ניטלה דגימת ה-DNA מבילאל שאכר כחלק מאירוע הקטטה שהשתתף בו. שאכר, אשר לא הודה במעשה, הורשע על ידי בית המשפט ב-2017 ברצח וב אונס של רואס.

ב-31 במאי 2005, סיימה רינת רואס שהייתה בת 19, את עבודתה ב מגדלי עזריאלי ב תל אביב, ומנהלה הסיע אותה לביתה ב אשדוד. המנהל הוריד אותה בצומת הסמוך לביתה סמוך לשעה 23:00, ומאז נעלמו עקבותיה. לאחר שמשפחתה וחבריה החלו בחיפושים אחריה, נמצאה גופתה למחרת היום ב- 1 ביוני 2005 כשהיא מוטלת עירומה מתחת לשיח באתר בנייה הסמוך לביתה, וללא רוח חיים. ממצאי החקירה העלו כי רואס עברה התעללות מינית קשה ובשלב כלשהו נחנקה למוות. הרופא המשפטי שבדק את גופתה של רינת נטל דגימות DNA מכמה אזורים בגופה.

לפי הודעת המשטרה, חקירת מקרה הרצח והאונס הוטלה על חוקרי יחידת התשאול של מרחב לכיש, והועברה להמשך חקירה ביחידה המרכזית של מרחב לכיש מיד עם הקמתה בשנת 2006. בשל חומרת המקרה, הוצב הטיפול בתיק החקירה בסדר עדיפות עליון ובמהלך השנים מונו שבעה צוותי חקירה שונים במטרה להביא לגילוי החשוד במעשה ולמצות כל כיוון חקירה אפשרי, אם כי החקירה נקלעה למבוי סתום.

כעבור תשע שנים בשנת 2014, נעצר בילאל שאכר, ערבי תושב בועיינה-נוג'ידאת, ב קריית מלאכי בגין אירוע קטטה. דגימת ה- DNA שניטלה ממנו נמצאה מתאימה לשלוש הדגימות שנלקחו מגופתה של רואס. בחקירתו, כמו גם בבית המשפט, הכחיש שאכר את המיוחס לו. תחילה הכחיש כי עבד אי פעם באשדוד אך בהמשך שינה גרסתו והודה כי עבד באשדוד בתקופות מסוימות, לרבות בעת הרלוונטית לאירוע הרצח. שאכר טען כי מעולם לא ראה את רואס אך מאידך לא סיפק כל הסבר להימצאות DNA שלו על גופה.

ב נובמבר 2017 הרשיע פה אחד בית המשפט המחוזי בבאר שבע את שאכר ברצח ואונס רינת רואס, וגזר עונש של מאסר עולם ועוד 20 שנות מאסר, מתוכן 15 בפועל. בית המשפט חייב את שאכר לשלם למשפחה פיצוי מרבי של 258 אלף שקל, לאחר שקבע כי מדובר ברצח חריג בחומרתו - "מעשיו של הנאשם מזעזעים", וכן קבע בית המשפט ש"עליו לשאת בעונש חמור ביותר". לפי פסק הדין, שאכר שעבד באותה עת כפועל בניין בקרבת ביתה של רואס הבחין בה צועדת לביתה, גרר אותה בניגוד לרצונה אל סבך שיחים המצוי באתר הבנייה; שם בעל אותה וביצע בה מעשה סדום, בניגוד להסכמתה ותוך שרואס נאבקת בו. בהמשך חנק שאכר את רואס עד שהביא למותה, ואז נמלט מהמקום כשהוא מותיר את גופתה בתוך סבך השיחים.

ב דצמבר 2019 דחה בית המשפט העליון פה אחד את ערעורו של שאכר. משפחת רואס הגישה נגד שאכר תביעה אזרחית לפיצויים, והיא עדיין תלויה ועומדת.

ב יוני 2020 יצא פרק של הסדרה הדוקומנטרית " קצה חוט" מאת תאגיד השידור הציבורי המתאר את חקירת הרצח ואת תפיסתו של הרוצח.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
תורמים למיזמי ויקימדיה

# data[].attributes.attachment_link.title
רצח רינת רואס – ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
רצח רינת רואס הוא רצח שהתרחש באשדוד ב-31 במאי 2005. הרצח נותר בלתי מפוענח במשך תשע שנים, עד שבשנת 2014 ניטלה דגימת ה-DNA מבילאל שאכר כחלק מאירוע הקטטה שהשתתף בו. שאכר, אשר לא הודה במעשה, הורשע על ידי בית המשפט ב-2017 ברצח ובאונס של רואס.

# data[].attributes.headline
טל פורקוש אמית עמיחי 

# data[].attributes.subject
טל פורקוש אמית עמיחי 

# data[].attributes.body
בשנת 1981, נמצאה נובה ולש, בת 24, מתה בביתה שבבירמינגהם, אנגליה. גופתה התגלתה דחוסה בתוך ארון נעול, כאשר היא נחנקה ולא התגלתה במשך כשלושה שבועות. במשך עשרות שנים המקרה נשאר בלתי מפוענח, אך בשנת 2017, כמעט 36 שנים לאחר מכן, הצליחו החוקרים להאשים את בן זוגה לשעבר, אוסמונד בל, ברצח – בזכות ראיה פורנזית יוצאת דופן: חתיכת מסטיק ישנה.

המסטיק, שבעבר שימש לאבטחת המנעול בארון שבו נמצאה גופתה של ולש, נשמר כחלק מראיות החקירה המקורית. דגימת DNA מהמסטיק הציבה את בל בזירת הפשע, והוכיחה שהוא זה שנעל את הארון עם גופתה. בל טען כי המסטיק נמצא שם בשל תיקון שעשה בעבר, אך ראיות נוספות קישרו אותו למקרה – למשל, מעטפה עם DNA שלו, שנשלחה עם מכתב אנונימי המאשים אדם אחר ברצח בניסיון להטות את החקירה.

כמניע אפשרי, עלה כי ולש עזבה את בל לטובת גבר אחר, לאחר שסבלה ממספר מקרים של אלימות מצידו. לבסוף, השופט ראה במעשה "פשע של תשוקה" וגזר על בל בן ה-60 עונש מאסר של 12 שנים בגין הריגה.

במקרה זה, הראיה הפורנזית – DNA מהמסטיק – אפשרה לפתור תיק פשע בלתי מפוענח של עשרות שנים, והיא ממחישה כיצד טכנולוגיות פורנזיות חדשות עשויות לסייע בהגעה לצדק גם שנים רבות לאחר ביצוע העבירה. https://welcome.iape.org/2017/04/02/dna-from-36-year-old-gum-leads-to-cold-case-manslaughter-conviction/

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
IAPE - International Association for Property and Evidence - IAPE is a non-profit organization created to provide education and training for all aspects of handling, storage, maintenance & disposal of property & evidence

# data[].attributes.attachment_link.title
DNA from 36-year-old gum leads to cold case manslaughter conviction - IAPE - International Association for Property and Evidence

# data[].attributes.attachment_link.description
Bell was first arrested in 1981; however, he was eventually let go due to a lack of evidence. But advances in technology provided the proof needed to bring him to justice. April 2, 2017alk about a long-lasting piece of gum.A 60-year-old British man was convicted of manslaughter in March after investigators pulled traces of his

# data[].attributes.headline
גיא עומסי אמית עמיחי

# data[].attributes.subject
גיא עומסי אמית עמיחי

# data[].attributes.body
אז אני מצאתי מקרה בסרטון יוטיוב, שראיות שמצאו באמצעות מדע פורנזי פיצחו את מקרה הרצח בצורה מדהימה ולא עולה על הדמיון.

זה קרה בנובמבר 23, 2018. המשטרה קיבלה בשעות הלילה שיחת טלפון מבחור שקוראים לו מייקל, וביקש עזרה, אמר שהוא הותקף ושיבואו מהר להציל אותו. לאחר כמה דקות כמה ניידות הגיעו לדירתו, ושמעו צעקות מלמעלה, הם ראו את מייקל שוכב על הרצפה, גוסס, אומר שירו בו, אך אף אחד לא ראה סימן של קליע בגופו, בסוף מייקל מת. המשטרה התחילה לחקור את המקרה, ומצאה כתמי דם על הספה של מייקל, אז השוטרים הסיקו, שדם זה שייך לאדם האחר שהיה באותו הזמן עם מייקל בדירתו, כי הרי מייקל היה למעלה, ושהרוצח רצה להתחמק הוא ירד ללמטה. אז הם בדקו את הדיי אנ איי, וכרגע יש להם דיי אנ איי, אך אין חשודים למקרה. מאוחר יותר בחקירה, השוטרים גילו שהיה מצלמה בזווית ראיה של הבית של מייקל. ובאותה השעה שמייקל התקשר למשטרה, הם ראו רכב שחור יוצא מדירתו, הם גילו גם את סוגו. לאחר כמה חישובים פה ושם ראיות קטנות פה ושם, החליטו שאין יותר מה לעשות וסגרו את המקרה.

לאחר 3 חודשים, אחד השוטרים לקח קורס בחקירת טלפונים ניידים, וגילה שיש טכנולוגיה מתקדמת, שמאפשרת למצוא אילו טלפונים פעילים היו בסביבת האזור של הבית של מייקל, בשעת הרצח, הם מצאו 4 חשודים, אולם, אף אחד מהם לא תאם להיות הבחור המושלם שיבצע רצח שכזה, חוץ מאחד, דנטה הולמס, שהיה לו עבר פלילי שהכי מתאים שהוא יבצע כזה דבר. אז הם התחילו לחקור עליו להיכנס ממש עמוק לחקירה, אחרי שלושה חודשים שלא, זה הרגיש כאילו התיק קם לתחייה וקרוב מאוד לפיצוח. בקיצור, השוטרים גילו תמונה שהועלתה מיד אחרי הרצח, בו דנטה מראה אתת כף רגלו ואומר שנפצע, ודבר זה תואם לראיה של הכתמי דם שמצאו בזירת פשע, בביתו של מייקל. מאוחר יותר הם גילו שלאמא של דנטה, יש את אותו סוג של רכב בצבע שחור, ממש כמו שהיה בביתו של מייקל אחרי הרצח! זה היה מטורף! איך שרק בזכות טכנולוגיות מתקדמות, הצלחנו לצבור ראיות ולהגיע לפיצוח התעלומה! עכשיו, השוטרים הגיעו לדנטה שנמצא באטלנטה כרגע, עצרו אותו והביאו אותו לראיון עם החוקרים. דנטה בסוף הודה שהוא כן היה בביתו של מייקל, אך טען שמייקל התחיל לתקוף אותו קודם, והוא, מתוך הגנה עצמית, לקח את הסכין מהיד של מייקל והתחיל לדקור אותו מספר פעמים, עכשיו השוטרים חשבו על זה לרגע ואמרו שמשהו פה לא מסתדר, אם זה באמת מה שקרה, אז למה מייקל התקשר למשטרה ולא להיפך? למה דנטה לא התקשר למשטרה? למה אחרי הסיפור הוא לא הודיע כלום? ובוסף לכך הרבה ראיות בזירת הפשע מראות כביכול שמייקל היה הקרבן, ולא דנטה, ולכן, בסוף האירוע, דנטה נאסר למאסר עולם על זה שרצח את מייקל, ולולא הטכנולוגיה המתקדמת שעזרה לנו לאסוף ראיות הנקרא גם מדע פורנזי בכלליות, לא היינו מצליחים לפענח את המקרה.

https://www.youtube.com/watch?v=ccLVVmvsPaA

# data[].attributes.attachment_link.title
Gruesome Murder Case Solved by REVOLUTIONARY Forensic Tool | Witness to Murder: Digital Evidence

# data[].attributes.headline
אריאל ענבי אמית עמיחי

# data[].attributes.subject
אריאל ענבי אמית עמיחי

# data[].attributes.body
אחד המקרים הבולטים שבו נעשה שימוש בראיות של שרידי ירי (Gunshot Residue - GSR) הוא הרצח של ג’ון בני רמזי (JonBenét Ramsey), ילדה בת 6 שנמצאה מתה בביתה ב-1996.

תפקיד ראיות שרידי הירי:

בזירה נמצאו ממצאים שעלולים היו להעיד על שימוש בכלי נשק או חומרים שמקורם בנשק, כמו אבק שריפה או שרידים כימיים שהיו קשורים לנשק. ניתוח הראיות נועד לבדוק אם אדם מהמעורבים (הורים או חשודים אחרים) בא במגע עם כלי ירי

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
תורמים למיזמי ויקימדיה

# data[].attributes.attachment_link.title
ג’ונבנה רמזי – ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

# data[].attributes.headline
משימת חקר - אריאל זריף

# data[].attributes.subject
משימת חקר - אריאל זריף

# data[].attributes.body
"הרוצח מגולדן סטייט"

בין השנים 1974 - 1986 קרו אחד הפשעים המתוחכמים והאכזריים ביותר בתולדות ארצות הברית.

בין שנים אלו במדינת קליפורניה היו סדרת מקרי רצח, אונס, וגניבות שקרו על ידי אדם לא ידוע. (13 רציחות, 50 מקרי אונס, ולמעלה מ100 פריצות לבתים)

המשטרה המקומית הייתה במצוד אחר אותו האיש במשך שנים אבל פעם אחר פעם הוא הצליח לחמוק מהם והחקירה נגדו לא הובילה לשום דבר.

הרוצח היה מתגנב לבתים בלילות, לרוב כשהקורבנות ישנים במיטותיהם, קושר אותם, גונב מהם את החפצים שלהם, ותוקף אותם באופן אכזרי.

בזירות הפשע נמצאו דגימות DNA אבל באותה התקופה לא היה טכנולוגיה לזיהוי גנטי (טכנולוגיה שעוזרת להתאים את דגימות הDNA לאשם).

מרוב שכל המקרי פשע שלו היו כל כך חריגים המשטרה חשבה שמדובר בכמה מקרים של אנשים שונים, היא לא האמינה שאותו אדם יכול לעשות את הכל.

הדגימות DNA שלקחו מהזירות נשארו בארכיון ובשנת 2018 פותחה הטכנולוגיה המתאימה להתאמת DNA והחוקרים לקו את אותם הדגימות מזירות הפשע והגיעו לקרובים של הרוצח ובעזרת הצלבת מידע (כגון מקום מגורים וכו).

ובעזרת לקיחת DNA מאותו אדם המשטרה הצליחה להרשיע אותו בגיל 72 והבית משפט גזר עליו מאסר עולם ללא אפשרות חנינה.

(נ.ב אותו אדם היה גם שוטר לשעבר וקראו לו ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לידה

8 בנובמבר 1945 (בן 79)
באת', ארצות הברית

שם לידה

Joseph James DeAngelo Jr.

מדינה

ארצות הברית

מקום מגורים

סיטרוס הייטס

השכלה

סיירה קולג'

אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, סקרמנטו

תיכון פולסום

College of the Sequoias

תקופת הפעילות

1974-1986 (כ־12 שנים)

מעסיק

Auburn Police Department , רשת סייב מארט

מספר צאצאים

7

פרסים והוקרה

מדליה לשירות הביטחון הלאומי

מדליית השירות בווייטנאם

מדליית המערכה בווייטנאם

ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו ( אנגלית: Joseph James DeAngelo; ) שנודע בכינוי הרוצח מגולדן סטייט הוא רוצח סדרתי, אנס ו פורץ, שביצע לפחות 13 רציחות, למעלה מ-50 מעשי אונס, ומעל ל-100 מעשי פריצה לבתים בין השנים 1974- 1986 באזורים שונים במדינת קליפורניה, ארצות הברית. עקב פעילותו באזורים שונים ותקופות שונות, יחד עם העובדה שמוקד 911 עוד לא היה קיים בתקופת הפשעים שלו, חוקרים לא שיערו שיכול להיות ש"הרוצח מגולדן סטייט" הוא אותו אדם מאחורי הפשעים השונים שביצע. לכן, שלושת סוגי הפשעים שלו הולידו בעיתונות שלושה כינויים שונים - " הבוזז מוייסייליה" (1974-1975), "EAR - האנס מהאזור המזרחי (East Area Rapist)" ‏(1976-1979) ו" אורב הלילה המקורי" (1979-1986). הכינוי "הרוצח מגולדן סטייט" ניתן על ידי מישל מקנמרה, בלוגרית וסופרת שחקרה את הפרשה וכתבה עליה ספר. כינויו מחדש של הפושע היה חלק ממאמצי חקירה ארוכה שבעזרת טכניקות ניתוח DNA שלא היו זמינות בעת ביצוע הפשעים המקוריים, גילתה שמדובר באותו אדם.

ב מחוז סקרמנטו נודע כ"האנס מהאזור המזרחי" (East Area Rapist), שעל פי שיטת הפעולה שלו ביצע גם פשעים במחוז קונטרה קוסטה, בעיר סטוקטון ובעיר מודסטו. מאוחר יותר נודע הפושע כ"אורב הלילה המקורי" (Original Night Stalker), בשל פשעיו בדרום קליפורניה. התוספת "המקורי" צורפה לכינוי על מנת להבדילו מ ריצ'רד רמירז, שכונה אף הוא בשם זה ופעל תקופה אחריו. על פי החשד הוא החל את דרכו בתחום הפשע כפורץ שכונה " הבוזז מוייסייליה" לפני שעבר לאזור סקרמנטו, על פי ניתוח דפוס הפעולה הדומה וראיות נסיבתיות. עם זאת, חשד זה טרם אושש. בשנת 2001 לפי ממצאי DNA נקבע כי "האנס מהאזור המזרחי" ו"אורב הלילה המקורי" הם אותו אדם.

באפריל 2018, עקב שימוש בטכניקה חדשנית לניתוח גניאולוגיה דרך דגימות DNA, נעצר ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו, אזרח אמריקאי יליד 1945, זוהה כ"רוצח מגולדן סטייט". התביעה דרשה כי יגזר עליו עונש מוות, אולם בעסקה בין התביעה להגנה הוסכם לבסוף שייגזרו עליו 11 מאסרי עולם ללא אפשרות לחנינה.

ראיות DNA מקשרות את הרוצח מגולדן סטייט לשמונה מעשי רצח שאירעו ב גולטה, דנה פוינט, ונטורה, ו אירוויין, כולם בקליפורניה. התוקף גם ביצע למעלה מ-50 מעשי אונס במחוזות שונים בקליפורניה.

על פי ההערכות, מעשה הפשע הראשוני של הרוצח מגולדן סטייט היה בעיר וייסייליה. בשנים 1974-1975 הוא נהג לפרוץ לבתים ולגנוב מהם מזכרות אישיות כמו בולים, חפתים, מדליונים, לבוש תחתון נשי, נשק ותחמושת. חפצי ערך אחרים וכסף מזומן הוא נמנע מלגנוב בפריצותיו. בחודשים אפריל 1974 - דצמבר 1975 הוא ביצע מעל 100 פריצות ורצח אדם אחד.

לאחר מעצרו של דיאנג'לו אמר מפקד המשטרה בווייסייליה כי הם משוכנעים ש"הבוזז מוייסייליה" נתפס. עם זאת הוא הודה כי במהלך החקירות מעולם לא עלה שמו של דיאנג'לו, לא נמצאו ראיות DNA, והוא לא קושר למעשי רצח או אונס באזור שלא פוענחו. על ההתפרצויות חלה התיישנות עקב השנים הרבות שחלפו מאז שבוצעו, ולא נמצא קשר בין דיאנג'לו לבין רצח הפרופסור לעיתונות קלוד סנלינג המיוחס לפורץ מווייסייליה.

קלסתרנים נוספים של החשוד.

באמצע שנת 1976 הרוצח מגולדן סטייט עבר על פי החשד לבצע פשעים באזור סקרמנטו ועבר מביצוע התפרצות לבתים לביצוע מעשי אונס, במחצית שנת 1976.

שיטת הפעולה שלו הייתה להגיע לשכונת המשתייכות למעמד הבינוני והגבוה. הוא היה חודר לבית ואונס אישה ששהתה בו, ללא נוכחות בן זוג. לאחר מכן החל האנס לחדור גם לבתים בשעה ששהה בהם בן הזוג. שיטת הפעולה שלו הייתה לחדור לבית בלילה, ולהאיר עם פנס על פני הדרים בו. באיומי נשק היה קושר האנס את הבעל, או מכריח את האשה לקשור את בן זוגה באמצעות שרוכי נעליים או חבלים. לאחר מכן היה אונס לרוב את האישה בחלק אחר של הבית. על גבו של הגבר השוכב על הרצפה היה מניח האנס כלי מטבח או חפצים אחרים, תוך איום שאם ישמע קול תזוזה הוא ירצח את הזוג. לעיתים היה שוהה התוקף בבית בו ביצע את התקיפה משך זמן רב. בזמן זה היה אוכל במטבח, שותה בירה, אונס שוב את האישה, או מאיים שוב על הקורבנות. בעת היעלמותו הקורבנות בבית לא ידעו האם התוקף כבר עזב, או שהוא עדיין שוהה בביתם. בשל כך, חששו הקורבנות לזוז ולצאת ולהזעיק עזרה.

על פי הערכת המשטרה, בעת ביצוע פשעיו היה האנס בגיל 19 עד 30. רוב הקורבנות ראו או שמעו מישהו משוטט בשטח מגוריהן לפני התקיפה, ורבים מתוכם חוו פריצות לביתם קודם לכן. המשטרה האמינה כי התוקף נהג לבצע תצפית מקדימה בבתים רבים בשכונות נבחרות לפני שבחר בית בו יבצע תקיפה. במסגרת המעקב שלו, הוא נהג להציץ בחלונות בתיהן של קורבנות עתידיות, ולשוטט בחצרות של בתיהן מספר לילות לפני שתקף. על פי ההערכות, במספר מקרים במהלך ההכנות לתקיפות, התוקף פרץ לפני כן לבתים של קורבנות עתידיים, על מנת לפתוח חלונות נעולים ולפרוק כלי-נשק המצויים בבתים. לעיתים קרובות הוא התקשר לפני התקיפות לבית הקורבנות, לעיתים גם חודשים מראש על מנת ללמוד את שגרת יומן. לפעמים היה מצלצל ומנתק ולעיתים מעמיד פנים כאילו מדובר בטעות במספר. לעיתים היה מתקשר לבית קורבנותיו על מנת לאיים עליהן בתקיפה נוספת. על פי העדויות נהג האנס לחבוש מסכת סקי לפניו כדי להקשות על זיהויו.

האנס מהאזור המזרחי פעל במחוז סקרמנטו מהתקפותיו הראשונות ביוני 1976 עד למאי 1977. לאחר שלושה חודשי הפסקה הוא תקף פעם אחת ב מחוז סאן חואקין בחודש ספטמבר 1977, לפני שחזר לסקרמנטו לבצע תקיפות נוספות, וביצע תקיפה נוספת במחוז סאן חואקין. במשך קיץ 1978 תקף האנס 5 פעמים ב מחוז סטניסלוס וב מחוז יולו ולאחר מכן פסק מפעולותיו למשך שלושה חודשים. הוא המשיך לפעול בעיקר ב מחוז קונטרה קוסטה מאוקטובר 1978 עד יולי 1979.

בחודש פברואר 1978 בריאן וקייט מאג'יורי, זוג צעיר מסקרמנטו יצאו לטיול ערב עם כלבם ב ראנצ'ו קורדובה שבמחוז סקרמנטו, ונרצחו על ידי הרוצח מגולדן סטייט. על פי הערכות החוקרים הזוג ניסה להימלט מן הרוצח, אך זה דלק אחריהם וירה בהם למוות. החוקרים העריכו כי הנרצחים זיהו את פניו, ועל מנת שלא להחשף הוא רצח אותם. ב-2016 דווח כי נמצא קשר ודאי בין הירצחם של הזוג מאג'ורה לבין האנס מהאזור המזרחי.

בחודש אוקטובר 1979, כשלושה חודשים לאחר מעשה האונס האחרון במחוז קונטרה קוסטה, עבר "האנס מהאזור המזרחי" לדרום קליפורניה ותקף לראשונה ב מחוז סנטה ברברה. התקפותיו נמשכו עד לשנת 1981, ובנוסף ביצע התקפה בודדת בשנת 1986. כאורב הלילה המקורי החל לרצוח את הנשים שאנס. בסדרת התקפות זו, רק הזוג הראשון בהתקפתו הראשונה נשאר בחיים, כתוצאה מכך שהסב את תשומת לב השכנים להתקפה, ובכך אילץ את הפושע להימלט. יתר קורבנות ההתקפות נרצחו כתוצאה מירי או ממכות שספגו באמצעות אלה. בשל העובדה שעד לשנת 2001 טרם נמצא הקשר בין האנס מהאזור המזרחי לפושע זה, הפושע הזה כונה בשם "אורב הלילה". בהמשך צורפה לשמו התוספת "המקורי" בעקבות העובדה שהרוצח הסדרתי ריצ'רד רמירז כונה אף הוא בשם זה.

במרץ 1980 נמצא זוג נשוי שהוכה למוות בביתם בעיר ונטורה. באוגוסט של אותה השנה בני זוג נמצאו מתים בביתם בעיר דנה פוינט לאחר שהוכו למוות באמצעות חפץ קהה. לפני מותם נאנסה האשה בידי הרוצח.

בפברואר 1981 נאנסה והוכתה למוות אשה בעיר אירוויין ש במחוז אורנג' שבקליפורניה, על ידי הרוצח מגולדן סטייט. בחודש יולי של שנה זו נרצחו בני זוג בביתם שבעיר גולטה, בה פעל הרוצח שנתיים קודם לכן.

ישנם מאפיינים פיזיים של החשוד הנחשבים כעובדתיים ומבוססים על ממצאים מזירות הפשע ועדויות חוזרות של הקורבנות, ודיווחים של אנשי אכיפת החוק:

זכר לבן

גובהו 1.78 מטר לערך

רזה, מבנה גוף אתלטי

מידת נעליים 42-43.5

זריזות ויכולת פיזית לרוץ, לרכוב על אופניים ולעבור מעל גדרות

צבע שיערו בלונדיני או חום.

עיניים כחולות או בצבע בהיר.

פין בגודל קטן או נמוך מן הממוצע.

לרוצח מגולדן סטייט הוכן פרופיל פסיכולוגי, בעת שביצע את פשעיו וטרם נתפס:

גילו הרגשי בזמן ביצוע הרצח ב-1979 היה 26-30.

התנהגות מינית פאראפילית והעדפה לסקס ברוטלי.

משתמש בשירותי זנות.

בעל ידע מסוים בשיטות חקירה משטרתיות ובטכניקות איסוף ראיות.

בעל תפקוד מיני תקין. יכול להגיע לשפיכה במסגרת מין בהסכמה ושלא בהסכמה מן הצד השני.

לבוש היטב. מראהו אינו חריג בשכונות יוקרתיות, ואינו מושך תשומת לב.

חי או עבד ליד ונטורה, קליפורניה בשנת 1980.

העובדה שלא נהג לגנוב כסף או חפצי ערך מבתי הקורבנות, מחזקת את העובדה שלרוצח יכולת כלכלית סבירה.

שונא נשים בגלל עוולות אמיתיות שנגרמו לו או עוולות נתפסות מצדו.

אינטליגנט ובעל כושר ביטוי.

ככל הנראה החל דרכו כמציצן, בשנות העשרה המאוחרות או לכל היותר בתחילת שנות העשרים לחייו.

בנוסף לתיאור מאפייניו, הפרופיל שיער כי לאחר רצח ג'אנל קרוז בשנת 1986 (הרצח האחרון שיוחס לרוצח), הרוצח מגולדן סטייט נכלא על פשע אחר, או שהוא נהרג בעת ביצוע מעשה פשע. עם זאת כיום ידוע שהשערה זו לא הייתה נכונה.

המפה ששורטטה המיוחסת לרוצח

בדצמבר 1977 מכתבים הבנויים בצורת פואמה נשלחו לעורך העיתון סקרמנטו בי (Sacramento Bee), למשרדו של ראש העיר של סקרמנטו, ולערוץ הטלוויזיה המקומי בסקרמנטו KVIE TV, על ידי אדם שטען כי הוא האנס מהאזור המזרחי.

כך למשל, באוקטובר 1976 קיבלה אשה שיחת טלפון לביתה. מן העבר השני נשמעה שתיקה, כפי שאירע בשבועות קודם לכן. כשצעקה האשה על המתקשר הוא השיב לה "אני הולך להרוג את בעלך". האשה דיווחה על השיחה למשטרה והותקפה על ידי האנס מהאזור המזרחי יממה לאחר מכן. בהמשך האדם הזה התקשר מספר פעמים לשריף של מחוז סקרמנטו והזדהה כאנס. בחלק מהפעמים האנס ביצע את זממו שעות ספורות לאחר שהיה מתקשר לתחנת משטרה. שיחות טלפון אלה אירעו בשנים 1976-1982.

בשנת 1990 קיבלה קורבן אונס של האנס מהאזור המזרחי שיחת טלפון מאדם שעל פי קולו זיהתה כמי שאנס אותה. ברקע נשמעו קולות של ילדים. ב-2001 קיבלה קורבן של האנס מהאזור המזרחי, שיחת טלפון מאדם שקולו נשמע כזה של האנס. שיחת טלפון זו התקבלה יומיים בלבד לאחר שפורסם כי נמצא קשר DNA בין האנס מהאזור המזרחי לרוצח שביצע רציחות בדרום קליפורניה.

חלק משיחות הטלפון המיוחסות לאנס והרוצח הוקלטו.

מודעה המציעה פרס למביאים לתפיסת הרוצח.

ביוני 2016 פרסם ה-FBI מידע נוסף הקשור למעשי הפשע הכולל רישומים מורכבים ועדויות של קורבנות ושל חוקרים מקומיים ופדרליים. במסיבת עיתונאים שנערכה בסקרמנטו על ידי רשויות אכיפת החוק, הוצע פרס של 50,000 דולר למי שיביא להרשעתו של הרוצח מגולדן סטייט. כחלק מהמאצים לאיתור הרוצח הוקם אתר אינטרנט ייעודי וקו חם טלפוני במטרה לקבל טיפים וידיעות מן הציבור.

ברט גלאסבי - תושב גולטה, היה חשוד על ידי משטרת מחוז סנטה ברברה. נרצח במקסיקו בשנת 1982. רציחתו של גלאסבי ארבע שנים לפני הרצח האחרון המיוחס לרוצח מגולדן סטייט (רצח ג'אנל קרוז), הסירה בכך את החשד מעליו.

פאול "קורנפד" שניידר - חבר בכיר בארגון האחווה הארית. פושע מקצועי שחי במחוז אוראנג', קליפורניה, בעת שנרצחו במחוז בני הזוג הארינגטון, מנואלה ווית'הון וג'אנל קרוז, בשנים 1980-1986. בסוף שנות ה-90 בעת ששהה במאסר סיפק שניידר לרשויות את דגימת ה-DNA שלו. לאחר שלא נמצאה התאמה בינו לבין דגימות אורב הלילה המקורי, הוא נוקה מחשד זה.

ג'ו אלסיפ - אלסיפ שעסק בתחום הנדל"ן היה שותף עסקי של ליימן סמית', שנרצח בביתו שבעיר ונטורה יחד עם רעייתו. אלסיפ היה גם ידיד של בני הזוג וביקר בביתם יום לפני הרצח. שנתיים לאחר הרצח הוא נעצר. הכומר של אלסיפ טען כי זה התוודה בפניו על ביצוע הרצח בעת פגישת ייעוץ שקיים עמו, אך אנשי משרד התובע של מחוז ונטורה ראו בהודאתו של אלסיפ כלא רצינית. עם זאת, אלסיפ הואשם בהמשך ברצח הזוג, אך לאחר דיון בשימוע המוקדם הוכח שראיות ה-DNA שנמצאו בזירה אינן שלו, והוא שוחרר ממעצרו.

ב-24 באפריל 2018 עצרה מחלקת השריף של מחוז סקרמנטו את ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו בן ה-72, בחשד לביצוע פשעי הרוצח מגולדן סטייט הכוללים 12 מעשי רצח ומעשי אונס רבים. החשד התמקד בדיאנג'לו לאחר שחוקרים השוו את דגימות ה-DNA שיוחסו לאנס/רוצח לדגימות שנמצאו באתר גנומיקה אישית, שאוסף דגימות DNA של משתמשים שמוסרים אותן לאתר, במטרה לגלות פרטים נוספים על הרקע המשפחתי שלהם. הדגימות שהועלו לאתר GED match העלו התאמה גנטית לדגימות שהעלה משתמש לאתר. החוקרים הסיקו כי למשתמש שהעלה את דגימותיו לאתר, יש קשר משפחתי רחוק לרוצח מגולדן סטייט. לחוקרים שהסתייעו במומחים מתחום ה גנאלוגיה, היה מספר מסוים של חשודים פוטנציאליים. בתחילה נחשד אדם שעסק בענף הבנייה (כפי שעלה החשד) ומקום מגוריו התאים לפרופיל החשוד, אך חשד זה הוזם לאחר מכן. בהמשך צומצם מספר החשודים, עד אשר התמקדו החוקרים בדיאנג'לו. דיאנג'לו היה תחת מעקב משטרתי. דגימות שלו נלקחו מידית מכוניתו, שעה שהחנה אותה בעת שערך קניות. מהשוואת דגימותיו נתגלתה התאמה לדגימות שהותיר אחריו הרוצח. על מנת להיות בטוחים, המשיך המעקב אחר דיאנג'לו. דגימות DNA שהוצאו מנייר טישו שנזרק בפח אשפה בביתו של דיאנג'לו, העלו שוב התאמה מלאה. באוגוסט 2018 הואשם ברצח נוסף שאירע בשנת 1975, לאחר שירה על פי החשד באב שניסה למנוע את חטיפת בתו.

באפריל 2019 דווח כי התובעים במשפטו דיאנג'לו ינסו לקבל גזר דין מקסימלי - מוות. בית המשפט הכריז כי יתיר את צילום מהלך המשפט. במרץ 2020 דווח כי פרקליטיו הציעו עסקת טיעון במסגרתה הוא יודה בפשעים, בתמורה להמרת עונש המוות הפוטנציאלי במאסר עולם, אך התביעה דחתה את הדברים ואמרה כי תמשיך לחתור לעונש מוות.

דיאנג'לו בן ה-74 הודה באישומים שכללו 13 מעשי רצח מדרגה ראשונה ו-50 מעשי אונס במסגרת הסדר טיעון. במסגרת ההסדר הודה דיאנג'לו באישומים ונגזרו עליו 11 מאסרי עולם במקום גזר דין מוות.

ביוגרפיה של דיאנג'לו

דיאנג'לו נולד ב-8 בנובמבר 1945 למשפחה בת ארבעה ילדים וגדל בעיירה באת' שבמדינת ניו יורק. בילדותו עבר לגור עם משפחתו בגרמניה, בשל שירותו הצבאי של אביו. בתיכון התגורר ברנצ'ו קורדובה שבמחוז סקרמנטו. בספטמבר 1964 התגייס לשירות בחיל הים של צבא ארצות הברית, שירת על סיירת, ובסך הכל שירת 22 חודשים בצבא, חלקם ב וייטנאם. לאחר השירות בצבא למד בסיירה קולג' שבקליפורניה והתמקד בתחום מדעי המשטרה. הוא התארס לבוני קולוול במאי 1970, אותה הכיר בעת שלמדה איתו בקולג'. הנישואין לא יצאו אל הפועל לאחר שקולוול ביטלה אותם. חוקרים משערים שלביטול נישואיו לזוגתו בוני יש קשר לקריאתו "אני שונא אותך, בוני", שקרא כלפי אחת הנשים שאנס. הוא קיבל תואר ראשון במשפט פלילי מאוניברסיטת סקרמנטו סטייט. לאחר מכן למד ל תואר מתקדם ועבר תקופת התמחות במשטרת רוזוויל.

בהמשך הוצב כשוטר בעיר אקסטר. הוא התגורר בעיר אליה עבר מ סיטרוס הייטס. בנובמבר 1973 נישא דיאנג'לו לשרון מארי הודל. הודל עבדה כעורכת דין לענייני גירושין. הזוג נפרד בהמשך הדרך, אך לא השלים את הליך הגירושין. להודל ודאנג'לו שלושה ילדים. ב-1976, השנה בה ביצע על פי החשד את התקיפה הראשונה, הוא קודם לדרגת סמל וצורף לצוות משימה לטיפול בבעיית הפריצות באזור. בשנה זו עבר למשטרת אובורן בה שירת עד לשנת 1979. בשנה זו נתפס גונב פטיש וחומר דוחה כלבים מדראגסטור, ולכן הוא פוטר. הוא נשפט לשישה חודשי מאסר על תנאי ולקנס של 100 דולר.

משנת 1990, ועד לפרישתו בגיל 71 עבד דיאנג'לו ב מרכז הפצה של רשת המרכולים "Save Mart". בעת מעצרו התגורר הרוצח בסיטרוס הייטס עם בתו ונכדתו. האח של שרון מארי הודל שהייתה נשואה לדיאנג'לו ציין כי בתקופת ההתרחשויות, התעניין דיאנג'לו מה הוא חושב על המבצע, ללא שהודה בפניו בביצוע הפשעים. שכניו ציינו כי הייתה לו התנהגות עצבנית ומפחידה. הוא נהג לצעוק ועל כן השתדלו להימנע ממגע איתו. שכן אחד אף ציין כי בעבר איים עליו.

הבלוגרית מישל מקנמרה כתבה ספר אודות הרוצח מגולדן סטייט, בעקבות מחקר רב שערכה בניסיון לאתר את הפושע. הספר פורסם לאחר מותה הפתאומי. בשנת 2020 הוציאה רשת HBO סדרה תיעודית בשם " רוצח נעלם בחשיכה" העוסקת בפרשה מנקודת מבטה של מקנמרה.

McNamara, Michelle (2018). I'll Be Gone in the Dark: One Woman's Obsessive Search for the Golden State Killer. HarperCollins. ISBN 978-0-06-231978-4 .

# data[].attributes.attachment_link.title
ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
לידה 8 בנובמבר 1945 (בן 79) באת', ארצות הברית שם לידה Joseph James DeAngelo Jr.

# data[].attributes.headline
מתן גרינברג -  ב-1994, או.ג'יי סימפסון, שחקן פוטבול לשעבר ושחקן קולנוע, הואשם ברצח אשתו לשעבר, ניקול בראון סימפסון, וחברה שלה, רונלד גולדמן.

# data[].attributes.subject
מתן גרינברג -  ב-1994, או.ג'יי סימפסון, שחקן פוטבול לשעבר ושחקן קולנוע, הואשם ברצח אשתו לשעבר, ניקול בראון סימפסון, וחברה שלה, רונלד גולדמן.

# data[].attributes.body
הראיות הפורנזיות בתיק:

דם בזירת הפשע: דגימות דם שנמצאו בזירת הפשע תואמו לפרופיל הדנ"א של סימפסון.

כפפות עור: בזירה נמצאו כפפות מוכתמות בדם. אחת הכפפות התאימה לכפפה שנמצאה בביתו של סימפסון.

עקבות נעליים: טביעות נעליים בזירה תאמו דגם נעליים שסימפסון נעל.

רכבו של סימפסון: ברכבו של סימפסון נמצאו כתמי דם של הקורבנות.

תוצאות המשפט:

למרות כמות גדולה של ראיות פורנזיות שהצביעו על סימפסון, צוות ההגנה הצליח לערער על אמינות הראיות ולטעון כי הן זוהמו או הושתלו. המשפט הסתיים בזיכוי פלילי, אך במשפט אזרחי מאוחר יותר הוא נמצא אחראי למוות.

# data[].attributes.headline
אליה בחור אמית עמיחי

# data[].attributes.subject
אליה בחור אמית עמיחי

# data[].attributes.body
מקרה משפטי מעניין שבו נעשה שימוש בראיה פורנזית הוא פרשת הירי בביתוניא בשנת 2014, שבה נהרגו שני נערים פלסטינים במהלך הפגנה ליד כלא עופר בגדה המערבית. בתחילה טענה המשטרה כי נעשה שימוש רק בכדורי גומי, אך ראיות פורנזיות סתרו טענה זו.​

העובדות המרכזיות:

במהלך הפגנה לציון יום הנכבה, נהרגו שני נערים פלסטינים מירי.

המשטרה טענה כי השתמשה בכדורי גומי בלבד.

בדיקה פורנזית של גופת אחד הנערים, נדאם נווארה, העלתה כי נהרג מכדור חי.

כדור חי נמצא בתיקו של הנער, והוכח כי הגיע מנשקו של השוטר בן דרי.

בן דרי הורשע בגרימת מוות ברשלנות ונידון לתשעה חודשי מאסר.​

מקרה זה מדגים את חשיבות הראיות הפורנזיות בחשיפת האמת ובקביעת אחריות פלילית, במיוחד כאשר קיימות סתירות בין גרסאות המעורבים.​

https://en.wikipedia.org/wiki/Beitunia_killings?utm_source=chatgpt.com

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Wikipedia is not for sale.

Hi. Please don't skip this 1-minute read. Today, our nonprofit asks for your support. It matters. When Wikipedia was created, it was one of the first spaces online where you could learn for free, without ads. This space is yours. Just 2% of our readers donate, so whatever gift you can afford helps.

- The Wikimedia Foundation, host of Wikipedia and its sister sites.

If Wikipedia has given you $3 worth of knowledge this year, please give back.
There are no small contributions: every edit counts, every donation counts. Thank you.

# data[].attributes.attachment_link.description
Wikipedia is a free online encyclopedia, created and edited by volunteers around the world and hosted by the Wikimedia Foundation.

# data[].attributes.headline
רצח תאיר ראדה הייתה פר

# data[].attributes.body
רצח תאיר ראדה הייתה פרשייה שעשתה רעש רב בעשרים השנים האחרונות, מספר ימים לאחר הרצח נעצר רומן זדורוב שהיה רצף בבית הספר שבו נרצחה תאיר, בדיבוב משטרתי הודה ברצח תאיר ראדה ובהמשך אפילו שחזר אותו, כמספר ימים לאחר מכן חזר בו מהודאתו ולאחר ארבע שנים של מפט הורשע ונידון למאסר עולם, בהמשך הגיש זדורוב מספר ערעורים והורשע שוב, ובאחד מן הערעורים הובא מומחה שטען כי טביעת הדם שנמצאה בזירת הרצח אינה שייכת לזדורוב והיא שייכת לרוצח האמיתי, עקב כך שוחרר זדורוב למעצר בית בתנאים מגבילים, לאחר שלוש שנות משפט זוכה זדורוב ושוחרר ממעצר הבית, בשנת 2025 אף נקבע כי רומן זכאי לפיצוי של כ-17 מיליון שקלים עקב 15 השנים שהיה בכלא על לא עוול בכפו

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
רצח תאיר ראדה היה רצח של נערה בכיתה ח', שהתרחש בתא שירותים של חטיבת הביניים " נופי גולן" שב קצרין ב- 6 בדצמבר 2006. בדצמבר 2006 נעצר רומן זדורוב, אזרח אוקראינה שעבד כ רצף בבית הספר. זדורוב הודה ברצח ראדה בפני מדובב משטרתי. לדבריו, ה מניע לרצח היה גידופים שהטיחה בו ראדה. זדורוב מסר לחוקרים שבעה פרטים מוכמנים, הודה בפניהם ברצח ושחזר אותו. ב-14 בספטמבר 2010 הורשע זדורוב ברצח של ראדה ונידון למאסר עולם.

בהמשך חזר בו זדורוב מהודאתו והגיש מספר ערעורים. זדורוב הורשע שוב, ובערעור נוסף אישר בית המשפט העליון ברוב קולות את פסק הדין המרשיע אותו. במהלך אחד הערעורים, הציגה ההגנה חוות דעת של מומחה, לפיה טביעת דם שנמצאה בתא שירותים ושאינה שייכת לזדורוב, היא עקבה של אדם שעשוי להיות הרוצח. בעקבות זאת, הורה השופט חנן מלצר על עריכת משפט חוזר לזדורוב, אשר נפתח בספטמבר 2021. זדורוב שוחרר ל מעצר בית בתנאים מגבילים.

לאורך השנים הפרשה זכתה לכיסוי תקשורתי נרחב. מספר סרטים וסדרה נעשו עליה ופותחו קונספירציות שונות לגבי זהות הרוצח.

ראדה נולדה ב-4 בינואר 1993 והייתה בת הזקונים, אחות לשני בניהם של שמואל ואילנה ראדה, מוותיקי קצרין.

בשעות אחר הצהריים, משבוששה לשוב לביתה, דיווחה אמה ל משטרה על היעדרותה. שוטרי תחנת גולן פתחו בסריקות, וסמוך לשעה 19:00, מצאו את גופתה של ראדה, כשהיא מתבוססת בדמה - בתא נעול מבפנים בתוך שירותי הבנות שבקומה השנייה. לאחר פריצת התא ובדיקה של צוות מד"א, נמצא כי גרונה שוסף לפחות פעמיים. כמו כן, נמצא חתך בשורש כף ידה. בבדיקה פתולוגית נמצא שסיבת מותה היא איבוד דם כתוצאה מחתך ב עורק תרדמני וב וריד הצוואר, החתכים בכפות הידיים הוחשבו כ"פצעי הגנה". עובדות אלה הובילו למסקנה שנרצחה.

חקירה ראשונית של המשטרה העלתה, כי ראדה לא חזרה לאחר ההפסקה לשיעור התיאטרון השני, וישבה ב פרגולה בבית הספר יחד עם חברתה. כמה דקות לאחר תום ההפסקה, קמה לשתות מים בברזיה שבמבנה בית הספר, ולא שבה עוד. משבוששה לחזור, הלכה חברתה לכיתה בלעדיה. בתום השיעור, נותר תיקה של ראדה מונח על אחד הכיסאות בכיתה; שאר התלמידים עזבו את הכיתה, ולא הבחינו בו.

בימים הראשונים לאחר התרחשות האירוע, העריכה המשטרה כי מדובר באלימות בין בני נוער, שהובילה למעשה הרצח. במהלך ימים אלה, נגבו עדויות מעדים רבים, מבין כאלף איש אשר שהו בין כותלי בית הספר בשעת הרצח (על פי פרסום מאוחר יותר של המשטרה). בין היתר, תושאלו עשרות מתלמידי בית הספר בידי חוקרי נוער ושוטרים. למרות כל אלו, לא מצאה המשטרה חשוד רלוונטי. במקביל, החלה חקירה משטרתית מאומצת גם בכיוונים אחרים:

באותו הערב נעצר חסר בית תמהוני בן 57, שהכחיש כל קשר לרצח, ושוחרר כעבור חמישה ימים, לאחר שאומת ה אליבי שסיפק. לאחר שחרורו, נעצר גנן בית הספר למשך יומיים, אך שוחרר גם הוא לאחר שסיפק אליבי מאומת. המשטרה חשדה גם ב בני סלע, עבריין מין סדרתי שברח ממעצר מספר ימים לפני הרצח. סלע נתפס יומיים לאחר הרצח ולא נמצאו ראיות שקשרו אותו לרצח. במהלך חקירת המשטרה נבדק גם הכיוון ה לאומני, אך הוא נשלל בעקבות הערכות מודיעיניות, כי מדובר בכיוון חקירה בעל סיכוי קלוש.

ב-12 בדצמבר, שישה ימים לאחר הרצח, עצרה המשטרה את רומן זדורוב, פועל בניין יליד 1978 (בן 28[דרושה הבהרה] ⁺[ בעת המעצר), שעבד בשיפוצים בבית ספרה של ראדה. זדורוב הגיע לישראל מ אוקראינה בנובמבר 2002, החזיק ב אשרת תייר, והאריך את שהותו מספר פעמים. בפברואר 2005 הוא נישא לאולגה, אזרחית ישראלית. בני הזוג עברו לגור אצל הוריה של אולגה בקצרין, ובאוקטובר 2006, חודשיים לפני הרצח, נולד בנם הבכור. זדורוב, שאינו יהודי, פנה ל משרד הפנים בבקשה לקבלת אזרחות, הליך שצפוי היה להימשך כארבע שנים.

במהלך שהותו בישראל, החל זדורוב לעבוד ב חברה קבלנית שערכה שיפוצים במוסדות ובבתים פרטיים. במסגרת אחת העבודות, הוא ריצף את מקלט בית הספר שראדה למדה בו. הרצח התרחש ביום עבודתו האחרון במקום.

בתחילה, הכחיש זדורוב כל קשר לרצח. עם זאת, סתירות פנימיות בעדותו חיזקו את חשד החוקרים כנגדו. לאחר שמונה ימי חקירה, בלילה שבין 18 ל-19 בדצמבר, סיפר ל מדובב שהוכנס לתאו על כך שרצח את תאיר. זדורוב הדגים בפני המדובב את "מיומנות שיסוף צוואר באמצעות סכין", שטען שלמד זאת לאחר קריאת מאמר ב רשת. בנוסף, פרט זדורוב את שמות העורקים שיש לקרוע בצוואר - במטרה לגרום למוות מהיר. התיאור שתיאר נגע גם לכיוון שיסוף גרונה של המנוחה וזאת מבלי שהייתה לו דרך לדעת על כך אלא אם היה בזירה. זדורוב מסר עוד פרטים מוכמנים - שהמנוחה נעלה נעלי ספורט, וצדק בשניים מארבעת צבעי הנעל. כמו כן ציין שהמנוחה לא נאנסה, פרט שהתקבל כמוכמן. עובדה זו לא הייתה ידועה לציבור.

למחרת, ביום 19 בדצמבר, בשעות הערב, שיחזר זדורוב בפני חוקרי המשטרה את הרצח לפרטיו. במהלך השחזור מסר מספר פרטים שהתביעה טענה שיש לראותם כמוכמנים, ובהם תיאור המקומות שבהם דקר את ראדה, החתכים שביצע ב מרפקי ידיה לאחר מותה, מיקום תא השירותים שבו נרצחה מתוך ארבעת התאים, ציון העובדה שתא השירותים ננעל על ידו מבפנים לאחר הרצח ותיאור שערה של ראדה האסוף ב צמה. זדורוב חשף את ה מניע לרצח, שהיה לטענתו גידופים ועלבונות שהטיחה בו ראדה, בעקבות סירובו לבקשתה לתת לה סיגריה. כמו כן, תיאר את תחושותיו: "הרגשתי קצת שנאה. רציתי שתרגיש כאב, אבל לא רציתי לרצוח אותה".

על פי הודאתו, עקב זדורוב אחר ראדה בדרכה לשירותי הבנות, שם שלף סכין ושיסף את צווארה. בשונה מעדות של שני תלמידי בית הספר, שלדבריהם ראו את ראדה עולה לבדה במדרגות. למחרת פרסום המניע לרצח, חזר בו זדורוב וטען, כי הודה ברצח בעקבות לחצים שהפעילו עליו השוטרים. יומיים לאחר שחזר בו מהודאתו, שינה זדורוב את גרסתו, ולדברי המשטרה הודה פעם נוספת במיוחס לו. בהודאתו השנייה סיפק גם הסבר פסיכולוגי, בהיותו בן שמונה התעללה בו קבוצת בנות בבית ספרו. אחת מהן, שלטענתו דמתה לראדה, הכתה אותו באשכיו ודחפה מקל לגופו. לכן, כאשר ראה את הנערה, החליט לפגוע בה באופן מיני ופיזי. מניע זה של זדורוב לא נכלל בכתב האישום, מאחר שלא רצה לחתום על הודאה הכוללת טענה זאת.

במהלך החקירה נתגלו שני פרטי מידע נוספים שקשרו לדברי התביעה את זדורוב לרצח. לפני הרצח חיפש זדורוב באינטרנט סרטי " סנאף", סרטים שבהם מצולמים אנשים אמיתיים בעת שם נאנסים או נרצחים, הוא גם קרא כתבות על הדרך בה ניתן לשסף צווארו של אדם והתעניין בטקטיקות הגנה במשפטי רצח. בנוסף לכך, גילה זדורוב בחקירתו כי סבל בעבר מהתפרצות זעם דומה, שהופנתה כלפי אחיו ב רוסיה וכלפי שיכורים. עם זאת טען, כי לא רצח אף אחד מהם, אלא שייתכן שהפך אותם ל נכים.

מנגד, טענו בני משפחתה של הנרצחת כי תאיר לא עישנה סיגריות; יתרה מזאת: היא אף סלדה מעשן סיגריות. כמו כן, טענו חבריה שתיאור הקללות אינו הולם את התנהגותה, וכי הם לא שמעו אותה מקללת.[

ב-18 בינואר 2007, הוגש ל בית המשפט המחוזי בנצרת כתב אישום נגד זדורוב - בגין רצח ו שיבוש מהלכי משפט. כתב האישום כלל תיאור של מעשה הרצח: זדורוב הבחין בראדה כשעלתה לשירותים בקומה השנייה ונכנס בעקבותיה. ראדה, כך נטען, "עמדה בתא השירותים, כשפניה אל הדופן הימני של התא, וניסתה לסגור אותו. אלא שאז, הנאשם מנע זאת בעדה, שלף סכין, הניף אותה ושיסף את גרונה. לאחר מכן, דקר אותה פעם נוספת בצווארה, פצע אותה בחזה, בפניה ובידיה - והיא התמוטטה. לאחר מכן, נעל את הדלת מבפנים, טיפס על גופתה בשתי רגליו, וכשהוא נאחז בדפנות התא - קפץ החוצה."

עוד נטען בכתב האישום שלאחר שיצא זדורוב משירותי הבנות הוא ירד אל הקומה הראשונה, נכנס לשירותי הבנים, שטף את הסכין היפנית שעמה ביצע את הרצח, ניקה מעליו את דמה של ראדה, וחזר לעבודות הריצוף במקלט - עד השעה 17:30. לאחר מכן, החליף את להב הסכין, ודאג להעלים את הלהב הקודם, כמו גם את המכנסיים שלבש.

מז"פ משטרת ישראל לא איתרו ממצא דמי כלשהו בשירותי הבנים, גם לא על בגדיו ועל כלי עבודתו של זדורוב. כמו כן, במהלך חיפושים באתר האשפה "תאנים" - נמצאו מספר זוגות מכנסים שנחזו לתיאור מכנסיו. גם עליהם לא נמצא ממצא דמי כלשהו, והמשטרה השמידה אותם.

ב-8 בפברואר 2007, החל משפטו של זדורוב. ב-7 ביולי נחשפה הודאתו של זדורוב, כמו גם צילומי ה ווידאו שבהם תועד מודה בפני מדובב ומשחזר את הרצח בפני חוקרי המשטרה. בהודאתו הכתובה ציין את פרטים הנוגעים לרצח ובין היתר נקב בשני צבעים מתוך ארבעת צבעי נעליה של ראדה וכמו כן סיפר שראדה לבשה בעת האירוע מכנסי ג'ינס, וששיערה היה אסוף בצורת צמה. עורך דינו של זדורוב, דוד שפיגל, טען מנגד כי אדם רגיש ושביר, שלחץ המשטרה כופף אותו וגרם לו להודות בזה.

ב-22 באפריל 2007, לאחר פתיחת משפטו של זדורוב, הגישה משפחת ראדה עתירה ל בג"ץ, בדרישה לפתוח מחדש את התיק המשטרתי ולחדש את חקירת הרצח. זאת בנימוק שהמשטרה וה פרקליטות מיהרו להגיש כתב אישום נגד זדורוב בלא שמיצו כיווני חקירה אחרים. לעתירה זו צורפו ראיות מזירת הרצח, שלטענת העותרים סתרו את גרסת המשטרה. ב-20 במאי 2007, דחה בג"ץ את עתירתה של משפחת ראדה על הסף.

במרץ 2009, כשנתיים וחצי לאחר הרצח, מסרה תלמידה נוספת עדות, לפיה נכנסה לשירותים בשעה 14:05, מצאה את דלת תא 3 נעולה; התכופפה מבעד לחריץ דלת התא השלישי והבחינה בטיפות דם על הרצפה ובזוג רגליים נעולות נעלי אולסטאר - בחלקו הימני של התא.

ב-14 בספטמבר 2010, ניתן פסק דינו של זדורוב. סגן נשיא בית המשפט ו אב בית הדין, יצחק כהן, והשופטים חיים גלפז ואסתר הלמן, הרשיעו את זדורוב פה אחד ברצח בכוונת תחילה ובשיבוש מהלכי חקירה. הכרעת הדין התפרשה על פני 456 עמודים.

את תמצית פסק הדין קרא במשך שלושת רבעי שעה השופט יצחק כהן. בין השאר אמר: "אין לנו ספק שהנאשם שבפנינו הוא הרוצח של הנערה תאיר ראדה. עדותו רצופה שקרים, מניפולציות וחוסר עקביות. הוא לא סיפק הסברים. הנאשם ללא היסוס שיקר בעדותו בביהמ"ש ככל שסבר שהדבר עשוי לשרת את האינטרסים שלו וגרסאותיו המתחלפות. המניפולציות שעשה הנאשם רבות מספור. הנאשם התנהל במניפולטיביות, בקור רוח, תוך הפעלת שיקול דעת ובחינה מושכלת של שלבי החקירה ושאלות החוקרים, כאשר הוא עוקב בערנות ובחדות אחר מהלך החקירה, לא פעם גם היתל בחוקריו, לא חשש ולא ירא, ואף לא חשש לשקר לסניגורו."

השופט כהן ביסס את ההרשעה על כך, שזדורוב ידע לפחות שבעה פרטים מוכמנים, שאיש זולת הרוצח לא יכול היה לדעת מלבדו, ועל הווידוי של זדורוב בפני מדובב. השופט הדגיש, כי דבר הווידוי אינו נובע מעדותו של המדובב, אלא מדבריו של זדורוב עצמו ש הוקלטו. בנוסף, ביסס כהן את ההרשעה על טביעת נעלו של זדורוב, שנמצאה על מכנסיה של ראדה, תוך שהוא פוסל את עדותו הד"ר גאי קופר, מומחה שהביאה ההגנה מ אנגליה, ומאמץ את הסבריו של ראש תחום השוואת עקבות נעליים במעבדת המשטרה לסימנים וחומרים, רפ"ק ירון שור.

מאחר שהרשעה בעבירת רצח מחייבת ענישה ב מאסר עולם, גזר בית המשפט באותו המעמד עונש זה על זדורוב.

בנוסף להרשעה ברצח, הרשיע בית המשפט את זדורוב גם בעבירה של שיבוש מהלכי משפט, וגזר עליו עונש של שלוש שנות מאסר, שתהיינה חופפות לתקופת המאסר על עבירת הרצח.

הוריה של תאיר ראדה הגישו תביעת נזיקין אזרחית כנגד בית הספר "נופי גולן" בו נרצחה בתם, המועצה האזורית גולן, המועצה המקומית, קצרין ו משרד החינוך. טענת התביעה הייתה, שהרשויות התרשלו בהגנה על חיי תאיר. ב-1 בפברואר 2012, הגיעו הצדדים ל הסכם פשרה, לפיו תפוצה משפחת ראדה בסך מיליון וחצי שקלים. בין החייבים בתשלום נמצאה גם חברת האבטחה "רשת ביטחון", שהעניקה שירותי שמירה בבית הספר, וכן המורה ל דרמה, שבמהלך שיעורו אירע הרצח - מאחר שלא בדק מדוע ראדה לא נכחה בשיעורו.

זדורוב עירער על פסק הדין ל בית המשפט העליון, ובערעור הציג חוות דעת של מומחים, הסותרות, לטענת סנגוריו, חלקים מהותיים מהראיות ששימשו להרשעתו, בין היתר בעניין זיהוי טביעת הנעל. בנוסף, האזינו השופטים להקלטות, שלטענת המשטרה הודה זדורוב במהלכן ברצח. ב- 17 במרץ 2013, בצעד נדיר, הורה בית המשפט העליון למחוזי לעיין בראיות ולשקול מחדש את משמעותן. ב- 24 בפברואר 2014, דחו שופטי בית המשפט המחוזי בנצרת את טענות ההגנה, ובכך הרשיעו שנית את זדורוב ברצח תאיר ראדה.

שופטי בית המשפט המחוזי מתחו ביקורת על העדים מטעם ההגנה, בין היתר על חיים סדובסקי, שהפיץ רבות מההאשמות בדבר חקירה מוטה מצד המשטרה, הפרקליטות, המכון לרפואה משפטית והשופטים עצמם. במהלך אחד הדיונים, נשאל סדובסקי מדוע הוא מכנה את עצמו " דוקטור" - בשעה שהוא למעשה נטורופת, ותוארו אינו מוכר רשמית בישראל. בשומעו את השאלה איבד סדובסקי את עשתונותיו, נטש את דוכן העדים וחזר לטעון את טענותיו בתקשורת. עדותו בבית המשפט נמחקה. השופטים קבעו שדברי ד"ר מאיה פורמן, הרופאה ה פתולוגית מטעם ההגנה, אינם מקצועיים ורשלניים.

באוקטובר 2014, עירער זדורוב בשנית על פסק הדין ל בית המשפט העליון. במהלך הערעור טענו סניגוריו, אביגדור פלדמן ואלקנה לייסט, שבתא השירותים נמצאו עקבות נעליים המרמזות על אדם נוסף שיצא מהתא, שחקירתו של זדורוב הובילה אותו להודאה באמצעים פסולים כגון תדרוך ופיתוי, שהמשטרה שילמה תשלום מופרז למדובב, ושבית המשפט המחוזי לקה בחוסר בקיאות וחוסר ריסון שיפוטי.

ב- 23 בדצמבר 2015, דחה בית המשפט העליון ברוב של שני שופטים נגד אחד את הערעור, והותיר את פסק הדין המרשיע על כנו. השופטים יצחק עמית ו צבי זילברטל פסקו שזדורוב אשם, ואילו ראש ההרכב, השופט יורם דנציגר, סבר בדעת מיעוט כי יש לזכות את הנאשם מחמת הספק אך ציין שכפי הנראה זדורוב הוא אכן הרוצח. סנגוריו של זדורוב הגישו בקשה לדיון נוסף, אולם זו נדחתה. באשר למאיה פורמן, הם קבעו כי חוות הדעת שלה הייתה מקצועית ועדיפה על פני חוות דעתו של המומחה מטעם המדינה.

ביוני 2020 הגיש זדורוב ערעור נוסף.

עורך דינו של זדורוב, ירום הלוי, פנה למכון לרפואה משפטית, בנוגע לממצא דמי של המנוחה, שנתגלה גם בתא הסמוך לזה שבו בוצע הרצח. בעקבות פנייתו, הודתה פרקליטות המדינה כחודש לאחר מכן, ב-20 בינואר 2019, כי אכן נפלה טעות בקטלוג המוצגים, וכי אכן נפלה טעות בחקירה. ב-23 באוקטובר 2019 הגיש עורך דינו של זדורוב, ירום הלוי, בקשה למשפט חוזר.

עוד ציין מלצר כתם דם שהתגלה בתא השירותים השלישי ואינו עולה בקנה אחד עם גרסת התביעה שלפיה כתם הדם נמצא בתא השני (שדרכו נמלט זדורוב על פי גרסתה). עם זאת, ציין השופט כי טענת ההגנה לגבי אשמתה האפשרית של אולה קרבצ'נקו, שהופללה על ידי בן זוגה לשעבר, א"ח, היא בעייתית ואינה יכולה להוות נימוק למשפט חוזר, וכך גם השערה שנמצאה בזירה ומכילה DNA מיטוכונדריאלי שיכול להתאים למשפחתו של א"ח. עוד כתב השופט כי גם טענות ההגנה לגבי מחדלים בחקירה לא היו מביאות, לבדן, למשפט חוזר.

המשפט החוזר

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.

לאור החלטת מלצר היה על הפרקליטות להחליט אם להגיש כתב אישום מחודש או לא (מה שהיה מוביל לזיכויו של זדורוב). ביולי 2021 החליט פרקליט המדינה עמית איסמן להגיש כתב אישום חדש נגד זדורוב ולערוך לו משפט חוזר בבית המשפט המחוזי בנצרת. בית המשפט המחוזי הורה לשחרר את זדורוב ל מעצר בית בתנאים מגבילים אצל חמותו. הפרקליטות ערערה, אולם בית המשפט העליון אישר את השחרור.

ב-12 באוקטובר 2021 נפתח שלב ההוכחות במשפט, בפני הרכב שכולל את סגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת אשר קולה כראש ההרכב ולצדו השופטים דני צרפתי ותמר נסים שי.

במהלך המשפט נשמעה ביקורת מצד הפרקליטות על הטיה של בית המשפט לטובת זדורוב. התביעה העירה פעם אחר פעם לשופטים כי הם עונים במקום זדורוב ושמים מילים בפיו. השופטים טענו כי מצבה של התביעה קשה. בשיא המתיחות בין בית המשפט לתביעה, הגיע לצעקות וטונים צורמים כאשר עורך הדין קבלאוי מהפרקליטות טען להטיה לטובת זדורוב. השופט אשר קולה השיב לו כי הוא חצוף וכי "עו"ד קבלאוי איבד את כבודו בעיני בית המשפט".

אמצעי ה תקשורת בישראל דיווחו על הרצח וחקירת המשטרה בהרחבה. במהלך ה שבעה ביקרו בבית ראדה צוותי שידור ועיתונאים, והעבירו דיווחים על הביקורת שהטיחו ההורים במשטרה, במערכת החינוך ובראש המועצה. שמועות והשערות רבות על זהות הרוצח פורסמו.

ב-2007 ערוץ 2 שידר שיחת טלפון שנערכה בין אמה של ראדה ובין אשתו של זדורוב, שהורשע ברצח. מאוחר יותר טענה אמה של ראדה, כי האירוע בוים על ידי כתב ערוץ 2, מנחם הורוביץ. הורוביץ הכחיש כי יזם את האירוע.

ב-2 בינואר 2007, ביקשה וקיבלה המשטרה צו איסור פרסום גורף מ בית משפט השלום ב עכו. כבר באותו היום הגיש אתר החדשות ynet בקשה להסרת הצו. בעקבות לחצים ציבוריים, בוטל הצו לאחר שבועיים.

בתחילת יוני 2008, פרסם שרון גל בערוץ 10 את הסרט התיעודי " רק תאיר יודעת", ובו בוצעה סקירה חוזרת של חומרים מתחקירו של דורון בלדינגר, כמו גם צילומים מקצרין אחרי הרצח. במהלך הסרט, התראיינו שלוש מחברותיה של תאיר, תוך שהן מסכימות לחשוף את שמותיהן המלאים: לי לחיאני, נופר בן דוד ושיראל ביטון. בעקבות פרסום הסרט, תבעה המדינה את ערוץ 10 על פרסום חומרים חסויים מן החקירה.

ב-1 בינואר 2016, בתוכנית " שישי", הוצגו תאוריות קונספירציה והקף אי האימון של הציבור במערכות הרשמיות האמונות על החוק והסדר בארץ; הופרך סיפורו של נהג מונית, שלטענתו אסף שלושה נערים מקצרין שהתנהגותם ברכבו הייתה חשודה זמן קצר לאחר זמן הרצח של תאיר ופיזר אותם בצפון הארץ, ונמסר שקבוצת הפייסבוק: "מי רצח את תאיר ראדה" מונה מעל 120,000 חברים.

בדצמבר 2016 פורסם שנער כתב בפורום קבוצתי השייך לבית הספר שהכיר את הרוצח. אותו הנער כתב כי הרוצח הוא למעשה בן 17, שאינו תושב האזור.

בפברואר 2017, לאחר בקשת האם להשבת הטלפון הנייד של תאיר ומחשב של המשפחה שנלקחו לטובת החקירה, התברר שהטלפון אבד. בקבוצה הציבורית בה חברו התומכים בחפותו של זדורוב הושמעו טענות על שיבוש החקירה, אך באוגוסט 2017, לאחר שהמשפחה פנתה לבית המשפט, הטלפון נמצא.

ב-19 בפברואר 2020 פורסם בחדשות 13 על ידי העיתונאים מיה איידן ו רוני שצ'וצ'ינסקי כי כתמי דם נמצאו על הקורה שבין תא 3 ותא 4 - דבר הסותר את שחזורו של זדורוב. תמונות התקריב של הקורה הועברו לאחר שנים ארוכות לצוות ההגנה של זדורוב. דגימות הדם האלה לא נבדקו מעולם. יממה קודם לכן, פרסמו השניים את עדותה של ל׳, תלמידת בית ספר "נופי גולן", שאמרה כי היא זאת שהציקה לזדורוב וטענה כי אותה תיאר זדורוב בהודאתו למדובב בחדרי החקירות ולא את ראדה שכן זדורוב מתאר במהלך שהותו עם המדובב בחורה בלונדינית. בסיום הודאתו של זדורוב בפני המדובב המשיך לטעון זדורוב כי הנערה ככל הנראה צבעה את שיערה - דבר שלא התיישב עם תיאורה של תאיר.

בימים הראשונים לאחר הפרסום על מעצר זדורוב, פנה חיים סדובסקי לבני משפחתה של ראדה. סדובסקי הציג עצמו כתחקירן מומחה; בנוסף, טען כי ברשותו מידע, המורה על כך שזדורוב אינו אשם, שהרצח בוצע על ידי יותר מרוצח אחד, ושחברותיה של הנרצחת הן שרצחו אותה. בהמשך, נסמך על חקירתו של דורון בלדינגר.

לאחר הרשעתו של זדורוב בינואר 2011, שודרה ב ערוץ הראשון הכתבה: "מי רצח את תאיר ראדה?", שבמהלכה הוצגו עדויות של דורון בלדינגר, לפיהן זדורוב חף מפשע. כתבה זו נסמכה על סדרת סרטים בשם: "לתפור חף מפשע", בעריכתו של בלדינגר, ואשר פורסמה בידי חיים סדובסקי באתר יוטיוב. סדרת סרטים שקיבלה הדים מקבוצת הפייסבוק: "מי רצח את תאיר ראדה". מן הצד השני, פרסמו במרץ 2011 מיקי רוזנטל ורביב דרוקר כתבת תחקיר ב ערוץ 10, המצדדת בכך שזדורוב הוא האשם ברצח, ובה ביקורת רבה על המגינים על זדורוב: בלדינגר, סדובסקי ועורך הדין שפיגל.

בדצמבר 2013, פרסמה אשרת קוטלר כתבה הכוללת ראיונות עם לי לחיאני ונופר בן דוד, חברותיה של תאיר, ששמן נחשף בכתבה של שרון גל, ושהואשמו מפורשות בידי יותר מ-15,000 חברי קבוצת פייסבוק שהן הרוצחות. בכתבה נחשפה גם מנהלת הקבוצה אמי בוני, שחזרה בה ובאה להתנצל. בכתבה הציג עצמו דורון בלדינגר כחוקר פרטי - אף על פי שאינו כזה. בתגובה, פרסם בלדינגר חלקים מהראיון שהוסרו בעריכה, לגביהם הדגיש שהוא אכן אינו חוקר פרטי מורשה ושלא הציג עצמו ככזה. בנוסף, הבהיר בלדינגר שלא האשים את הבנות אלא ביקש שיסכימו להיחקר; שהיה פורום פנימי שנמחק; שהבנות טענו שראו את הרוצחים, ושאת עיקר הנזק שנגרם להן גרם דווקא שידור סרטו של שרון גל בערוץ 10.

בספטמבר 2020 פסק בית משפט השלום בראשון לציון כי סדובסקי יפצה את אחת הבנות, לי לחיאני ב-36,000 שקלים. זאת אחרי שהוביל ברשת האינטרנט טענת קונספירציה לפיה לחיאני היא "הרוצחת".

ערך מורחב - צל של אמת

במרץ 2016, שודרה ב ערוץ 8 של HOT סדרה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים, בשם " צל של אמת", שהתמקדה בפרשת הרצח. יוצרי הסדרה הם יותם גנדלמן, ארי פינס ו מיקה תימור. הסדרה העלתה ספקות לגבי הרשעתו של זדורוב וביקרה את מערכת המשפט. הסדרה זכתה לחשיפה ולדיון בתקשורת.

בפרק הרביעי של הסדרה הוצגה א"ק (כעבור כמה שנים נחשפה כ אולה קרבצ'נקו), אישה צעירה ולא יציבה בנפשה, בוגרת בית הספר נופי גולן - כחשודה ברצח. בעת הרצח התגוררה בקצרין עם א"ח (שלימים נחשף כאדיר חבני), בן זוגה לשעבר. חבני סיפר, שכחצי שעה לאחר הרצח התקשרה אליו קרבצ'נקו לנייד, וסיפרה לו ש"הולך להיות בלאגן גדול". בשנים קודמות היא נעצרה בידי המשטרה כשברשותה סכין משוננת. בעקבות תלונתו של חבני במשטרה, נלקחה קרבצ'נקו לחקירה. בעת חקירתהּ טענה כי נאנסה בידי חבני, ובעקבות זאת הושמו השניים במעצר בית. בעודה שוהה במעצר בית, הגיעה קרבצ'נקו לביתו של בן זוגה החדש עם שבר בקבוק וניסתה לתקוף אותו, ללא הצלחה. חבני נעצר במשך כמה ימים לגבי הטענות על אונס, ועל פי דבריו ותמלילי החקירות ניסו חוקרי המשטרה לשכנעו לחזור בו מן ההאשמות. בינתיים, אושפזה קרבצ'נקו בכפייה. שלוש שנים לאחר מכן, התאבדה שותפתה לחדר של קרבצ'נקו. בת זוגה של השותפה, מאי פלג, התראיינה אף היא לתוכנית, אולם טרם פגישתה עם צוות התחקיר של הסדרה, התאבדה גם כן. פלג מסרה לצוות התחקיר כי קרבצ'נקו התוודתה בפניה על נטייתה לאלימות ורצונה בשתיית דם; כמו כן סיפרה, כי התוודתה בפניה על הרצח של תאיר ראדה.

זמן קצר לאחר שידור פרק זה, ב-8 במרץ 2016, שודר בערוץ 10 ראיון קולי שערכה אילה חסון עם קרבצ'נקו. קרבצ'נקו הודתה בפני חסון, שקיימה עם חבני יחסי מין רוויי אלימות, אך בד בבד טענה, כי החבר המציא את הדברים לגבי רצח תאיר. הראיון שולב בתוכנית שביקרה את "בית דין השדה" הציבורי שנוצר. ב-27 במרץ 2016 פורסם שנמצא מסמך "טיוטה" של הגרסה שמסר חבני בחקירתו, הכולל פרטים שהשתנו מאוחר יותר. הדבר חיזק את הטענה שחבני תכנן להפליל את קרבצ'נקו.

באוקטובר 2018 פורסם, שנערה העידה כי קרבצ'נקו התוודתה בפניה שרצחה את תאיר.

ערך מורחב - צל כבד (סרט)

בשנת 2021 שודר סרט התעודה "צל כבד", של הבמאי עידו הר, ובו סיפורה של קרבצ'נקו. הר טוען כי יוצרי "צל של אמת" נהגו בחוסר יושר ובחוסר אחריות כלפי קרבצ'נקו. לדבריו, הם גרמו לצופים להאמין בנכונות גרסתו של בן זוגה לשעבר חבני, שהאשים אותה ברצח, תוך טשטוש העובדה שהוא התעלל בה ואף הודה בכך בחקירתו במשטרה. כתוצאה מהסדרה הפכה קרבצ'נקו קורבן להטרדות ולאיומים ובשל כך עזבה את ישראל. מצבה הנפשי שהיה מלכתחילה קשה הידרדר עד כדי איום ב התאבדות.

ב-25 באוקטובר 2018 פורסם ש שערה שנמצאה בזירת הרצח מתאימה לפרופיל ה מיטוכונדריאלי (הגנטי) שאליו שייך, בין השאר, גם חבני, בן זוגה לשעבר של קרבצ'נקו, שלפי טענתו בחקירה - לבשה את בגדיו בעת הרצח. עם זאת, סיכום דו"ח הבדיקה העלה, כי הפרופיל הגנטי של בעל השערה מתאים לאלפי עד עשרות אלפי אנשים בישראל. כמו כן דווח, כי 50-75 שערות שלא זוהו עד כה והיו על הגופה - תישלחנה לבדיקת DNA (בדיקה גנטית) - במימון משרד המשפטים. עוד פורסם כי בסמוך למקום הרצח נמצאה בפח אשפה פאה נוכרית, שתאמה לכאורה את עדותו של חבני בדבר שימוש בפאה על ידי קרבצ'נקו. עם זאת חבני טען בכלל שאולה לבשה פאה צבעונית

כמה שבועות אחרי יציאתו של הסרט "צל כבד" פרסמה אילנה ראדה סרט בו היא מתקנת כמה עובדות קריטיות - קישור לסרט

במסגרת פרק בתוכנית " עובדה", ששודר ב-20 בדצמבר 2018, הכחישה קרבצ'נקו בתוקף את טענותיו של חבני כי התוודתה בפניו על הרצח, וטענה כי הלך למשטרה להפליל אותה רק לאחר שהודיעה לו כי היא נפרדת ממנו.

גם שופטי בית המשפט מתחו ביקורת על ההתנהלות התקשורתית. השופט כהן התייחס בפסק דינו להתנהלות התקשורת בפרשה, ואמר שחלק מכלי התקשורת חטאו בפרסומים "מגמתיים ומשתלחים". השופט חיים גלפז הוסיף: "נעשה שימוש על ידי גורמים שונים באמצעי התקשורת באופן שלעיתים חרג מן המותר, תוך גרימת נזק לציבור, בדרך של פרסום דברים שלא שיקפו את המצב".

במרץ 2011, פרסמו מיקי רוזנטל ו רביב דרוקר כתבת תחקיר ב ערוץ 10, ובה הוטחה ביקורת רבה כנגד הטוענים לחפותו של זדורוב: בלדינגר, סדובסקי ועורך הדין שפיגל. הם הראו, שסדובסקי החליט לטעון לחפותו של זדורוב, בכל הנוגע לאי הסכמתו לאופן התנהלות החקירה - זמן רב לפני שידע את טיב ונכונות העובדות לגבי החקירה; שאין לסדובסקי תואר דוקטור מוכר ושאינו בלש חוקר מורשה; שחלק מהאשמותיו מופרכות או מטעות בכוונה תחילה, ומשום כך - חלקן אף לא הועלו עוד בידי ההגנה - במשפט החוזר. בפרט, הביאו את דברי חוקרי המשטרה, הפרקליטות, השופטים ואת דבריו של ד"ר חן קוגל מהמכון לרפואה משפטית:

זדורוב זרק את מכנסיו כיומיים לאחר הרצח, וכיבס בעצמו את בגדיו ביום שישי בצהרים, אף על פי שבדרך כלל גיסו היה מכבס עבורו.

בשעה 21:23 ביום הרצח, זדורוב שהיה בביתו שוחח בטלפון עם מעסיקו ראובן ג'נאח, שהודיע לו כי "נעלמה ילדה". אשתו, שנכחה בחדר, שאלה אותו מה קרה והוא השיב לה כי "ילדה נפלה בשירותים". זאת בניגוד לדבריו המקוריים של ג'נאח, שלא כללו את המילים "שירותים" ו"אסלה", כפי שאישר אף זדורוב עצמו. לטענת ההגנה, בשעה 20:00 נפתחה מהדורת החדשות של ערוץ 10 עם דיווח על מיקום הרצח, וייתכן שזדורוב אמר את דבריו לג'נאח בעקבות צפייתו בחדשות, או לאחר ששמע זאת מאנשים שצפו בה. אף על פי שבחקירה סיפק הסברים אחרים, בבית המשפט רומן ואולגה זדורוב חזרו בהם מעדותם, וטענו שרומן לא הזכיר את המילים "שירותים" ו"אסלה".

המשטרה דברה אמת באשר לבדיקת הפוליגרף שהפלילה את זדורוב, שכן אחת מתשובותיו תמכה בהיותו הרוצח. הדבר הוצג בכוונה תחילה באופן מוטעה בסרטיו של סדובסקי.

המלווה הרוסי, ששימש כמתורגמן במהלך שחזור הרצח - לא ידע דבר אודות הרצח או החקירה; על כן, לא יכול היה להטעות את זדורוב במהלך שחזורו. לאחר בחינה נוספת של הסרטים, הסיקו השופטים שזדורוב הוביל את המתורגמן, בעצמו - למקום הרצח הנכון, בניגוד למצג של סדובסקי, שטעה לחשוב שהשירותים בהם בוצע הרצח היו בקומה אחרת.

זדורוב שחזר את הרצח בעצמו, ללא רמזים שהיו יכולים להינתן לו מטעם גורמים כלשהם. השופטים אף בדקו באופן מדוקדק, שאכן שחזור הרצח היה אמין, בהסתמכם על סדר הזמנים של הסרטים.

לדברי ד"ר קוגל, לא הייתה דרך החלטית כלשהי לדעת, אם אכן כלי הרצח היה סכין משוננת. עוד טען, כי כלל לא התכוון שדבריו יוצגו כפי שהוצגו בידי ההגנה - במהלך הדיונים בבית המשפט.

לטענתם של רוזנטל ודרוקר, הציגה ההגנה במהלך המשפט טענות הזויות:[דרושים מקורות]

הצגת סכין, שאינה משוננת, אשר נמצאה על פי הוראותיה של "מתקשרת עם רוחות".

העלאת השערה, שהרצח כלל לא התרחש בתא השירותים. ההשערה התבססה על ניסוי מצולם, שנערך עם כמות גדולה של מיץ פטל (במקום דם), שנשפך על רצפת התא ונזל למסדרון.

הטענה בדבר אשמתן של חברותיה של תאיר, או של אולה קרבצ'נקו - בביצוע הרצח - לא התבססו על מידע אמין כלשהו, על כן האשמתן במעשה הרצח היא עלילת שווא.

הטענות נגד אולה קרבצ'נקו מתבססת על בן זוגה לשעבר אדיר חבני, שנהג להתעלל בה מינית ונפשית ואף הודה בכך בחקירתו. לפי טענה זו העדות הזו היא המשך ישיר של אותו מסע התעללות מצד חבני, שנקם באולה על כך שנפרדה ממנו.

הימצאות סרטי סנאף ותכנים פדופילים במחשבו האישי של רומן. לדברי התביעה, רומן קרא כתבות על הדרך בה ניתן לשסף צווארו של אדם, ואף התעניין בטקטיקות הגנה במשפטי רצח. עם זאת, ההגנה הביאה מטעמה דו"ח של חברת "טיק טק" לפיו רומן לא חיפש תכנים אלה.

יצחק אילן, סגן ראש השב"כ לשעבר, צפה בסדרה " צל של אמת" וחקר את המקרה באופן עצמאי. לדידו, את הרצח ביצעה נחקרת אחרת בפרשה, אולה קרבצ'נקו. לדבריו, חלק מהפרטים המוכמנים נמסרו לזדורוב על ידי החוקרים, והסרטים המתעדים את החקירה נערכו בצורה מגמתית. ב-2018 נפגש עם צמרת הפרקליטות על מנת להציג את ממצאיו.

סדרת סרטים בשם: "לתפור חף מפשע", בעריכתו של בלדינגר, ואשר פורסמה בידי חיים סדובסקי באתר יוטיוב, העלתה את טענותיהם בדבר זכאותו של זדורוב, כמו גם את ביקורתם באשר לאופן הטיפול הלקוי של מערכת המשפט והמשטרה, לדעתם, בפרשה בכלל - ובזדורוב עצמו בפרט:

אי מציאת דנ"א או ממצא זיהוי פלילי אחר של זדורוב בזירה.

הטלת ספקות בדבר זהות עקבות הנעליים (אם אכן היו אלה עקבות נעליים): עקבות נעליו הייחודיות של זדורוב, שנתגלו לכאורה על מכנסיה של הנרצחת, הם למעשה תבליט (או שבלונה) של הטלפון הנייד שהיה מונח בכיסה, ובפרט לחצניו - שעיצבו את צורת כתמי הדם בשולי מכנסיה.

מציאת שערות של שתי נערות נוספות בתוך שלוליות הדם.

עקבות נעלי נערה מגואלות בדם, שנמצאו בראש הקיר אשר הפריד בין תאי השירותים הסמוכים זה לזה, ממנו קפץ הרוצח, ככל הנראה - לתא השירותים הצמוד - לאחר ביצועו. עקבות אלו נתגלו על ידי המשטרה רק לאחר שחזור הרצח.

בחינה נוספת של מהלך החקירה והשחזור הראתה, שכל המידע המוכמן ניתן למעשה לזדורוב ברמזים בעת החקירה, ואף שונה לפי הצורך עם התפתחותהּ.

דחיית האליבי של זדורוב: נאמר לו כי שעת ביצוע הרצח שונתה, שנמצא דם של הנרצחת על בגדיו ושהפוליגרף הוכיח את אשמתו. לכאורה זדורוב שוכנע שהוא אכן רצח, אף שלא זכר דבר בעניין זה.

תלמידים בבית הספר טענו שהם יודעים מי הרוצח. סדובסקי הצביע כי הנערות לי לחיאני ונופר בן דוד קשורות לרצח או שיש להן ידע על הרוצח.

תלמיד שישב על ספסל בקרבת המדרגות שהובילו לשירותי הבנות, סיפר כי ראה את תאיר עולה במדרגות, ולא ראה איש שעולה בעקבותיה. תלמיד אחר העיד כי באותו הזמן עלתה תאיר בגרם מדרגות אחר, אך גם הוא לא ראה איש שעולה בעקבותיה. עדויות אלו מנוגדות לגרסתו של זדורוב, שטען כי עקב אחר תאיר ועלה באותו גרם מדרגות בו עלתה, בדרכה לשירותים.

ב-14 בינואר 2016, נערך בקצרין טקס חנוכת בית כנסת על שם תאיר ראדה. אביה של ראדה הובא לטקס מ בית החולים פוריה, ולמחרת נפטר ממחלת ה סרטן.

חיים סדובסקי, לתפור חף מפשע, הוצאת שדה

שרון רופא אופיר, תאיר: המסע של אילנה ראדה, ידיעות ספרים, 2018

אולגה זדורוב, האיש שלא היה שם, הוצאת איפאבליש, 2018

פרופסור דורון מנשה ואיל גרונר, אולי נפלה טעות - התיאוריה של המשפט החוזר וניתוח פרשת זדורוב, נבו הוצאה לאור, 2021

סרטים תיעודיים

סרטו של שרון גל, "רק תאיר יודעת" (שודר בערוץ 10, 2008)

הסרט "לתפור חף מפשע". הסרט השלם, באורך מלא (ללא קיצורים, כפי ששודר בתוכנית "מבט שני") - הועלה ליוטיוב עבור אתר "ישראלי פטריוטי", באישור המפיקים - מז"פ אזרחי 2010

כתבות וידאו

מאמרים וכתבות

רויטל חובל, שופט העליון דנציגר על משפט זדורוב: היו תהיות שלא נתנו לי לישון בשקט, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2017

גילי דרוב-היישטיין, לא מצליבים, כן צולבים, באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 2007

קובי בן-שמחון, נופים חרוכים: חמש שנים אחרי רצח תאיר זאדה, בקצרין עדיין לא חוזרים לשגרה, באתר הארץ, 15 במאי 2011

רויטל חובל, דרמה נוספת בתיק זדורוב: סנגוריו מבקשים להגיש עוד ראיות חדשות, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2014

רויטל חובל, פרופ' מרדכי קרמניצר: "ההתנהלות של הפרקליטות בתיק זדורוב מפחידה", באתר הארץ, 16 באוקטובר 2014

שרון פולבר, אילו שאלות נותרו פתוחות בתיק הרצח של תאיר ראדה?, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2015

שרון פולבר, שאלת הסכין: שופטי העליון צידדו במומחית שהעידה לטובת זדורוב, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2015

דורון מנשה, ראיית ה"ד.נ.א" המפלילה של זדורוב, באתר ערוץ 7, 4 בפברואר 2016

יהודה נוריאל, ועדת חקירה, באתר , 15 באפריל 2016

בועז סנג'רו, על הודאה ועל "junk science" כטביעת נעל - הרשעת זדורוב כמקרה מבחן, הסניגור - גיליון 165, עמ' 4-11, 2010. (להסבר אודות המושג "junk science", ראו: מדע זבל)

בועז סנג'רו, המשפט הפלילי הישראלי בראי הרשעת זדורוב, הסניגור - גיליון 236, עמ' 4, 2016

יערה ברק, תיק זדורוב, משפט חוזר? - מאמר אינטראקטיבי, באתר הארץ, 6 באפריל 2020

דורון מנשה, ‏לסגור את תיק זדורוב, באתר ישראל היום, 12 ביולי 2021

# data[].attributes.attachment_link.title
רצח תאיר ראדה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
רצח תאיר ראדה היה רצח של נערה בכיתה ח', שהתרחש בתא שירותים של חטיבת הביניים " נופי גולן" שב קצרין ב- 6 בדצמבר 2006. בדצמבר 2006 נעצר רומן זדורוב, אזרח אוקראינה שעבד כ רצף בבית הספר. זדורוב הודה ברצח ראדה בפני מדובב משטרתי. לדבריו, ה מניע לרצח היה גידופים שהטיחה בו ראדה.