# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -Senajā Grieķijā galveno lomu sabiedrībā ieņēma vīrieši, pilsoņi ar pilnām tiesībām – balsot, ieņemt amatus un īpašumu. Tomēr, iedzīvotāju grupas bija dažādas: sievietes, bērni, imigranti, strādnieki un vergi, kuriem bija noteiktas lomas. Senās Grieķijas reliģija bija politeistiska, ticot daudziem dieviem, kuriem piedēvēja cilvēciskus raksturus un spējas. Galvenie dievi bija Olimpa dievības, piemēram, Zevs, Hēra, Atēna, Poseidons, un Apollons, kas pārstāvēja dažādus dabas un dzīves aspektus.

Intelektuālie sasniegumi - Savus brīvos līdzekļus senie grieķi izlietoja zinātnes un izglītības attīstībai, cēla grandiozas celtnes par godu dieviem, ierīkoja stadionus sporta spēlēm un vietas teātra izrādēm. Lielu vērību grieķi veltīja izglītībai - gandrīz visi pieaugušie prata lasīt un rakstīt. Šīs un citas prasmes zēni no septiņu gadu vecuma apguva skolā.

Dēmokrits lika pamatus atomu teorijai - pauda pārliecību, ka visu veido mazas, nedalāmas daļiņas - atomi.

Tika likti pamati matemātikai - to darīja Pitagors, Eiklīds un Arhimēds; Arhimēds izstrādāja dažādu figūru virsmas un tilpuma aprēķināšanas metodes.

Pamati likti arī astronomijai - to darīja Aristarhs.

Medicīnas attīstību saista ar ārsta Hipokrāta darbību.

Cilvēku un sabiedrību izzināja filozofs Sokrats.

Zināšanas matemātikā, medicīnā un astronomijā bija uzkrātas jau Seno Austrumu civilizācijās, bet visu zinātņu pamati tika likti Senajā Grieķijā.

Arī vēstures zinātnes pamati likti Senajā Grieķijā - ar vārdu "vēsture" (historia) grieķi apzīmēja stāstu un teiksmu, kā arī vēstījumu par pagātni.

Mākslas jomas -

Arhitektūra: Izcēlās ar tempļiem, kā arī izmantotie elementi bieži vien ir sastopami arī mūsdienu arhitektūrā.

Tēlniecība

Glezniecība un grafika: Sastopama galvenokārt uz keramikas – melns figūru stils un vēlāk sarkans figūru stils.

Teātris: Traģēdijas un komēdijas izrādes, kas notika amfiteātros un bija nozīmīga sabiedrības daļa.

Tradicionāli sengrieķu arhitektūrā un tēlotājmākslā izdala šādus periodus:

Egejas (Krētas-Mikēnu) periods un Trojas karš 2. g.t.p.m.ē.–12. gs.p.m.ē.

Homēra periods 11.–8. gs.p.m.ē.

Arhaiskais periods 8. –6. gs.p.m.ē.

Klasiskais periods 5.–4. gs.p.m.ē.

Hellēnisma periods 3.–1. gs.p.m.ē.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -

Romas Republikas sabiedrība dalījās vairākās kārtās.

Priviliģēto kārtu veidoja senākie dižciltīgie romieši jeb patricieši; romiešu tautu veidoja plebeji un nobiļi — politiskā elite, kas bija cēlusies no plebejiem; jātnieki — tirgotāji, amatnieki un naudas aizdevēji. Visnabadzīgākie Romas iedzīvotāji bija proletārieš i un klienti — sociāli nenodrošinātie romieši, kas atradās aizbildniecībā.

Romiešu saimniecībā lielos apmēros tika izmantots vergu darbs. Vergs bija vērtība, ko pirka par naudu, tāpēc bija svarīgi, lai viņi strādātu pēc iespējas labāk un ilgāk. Nežēlīgā attieksme pret vergiem izraisīja vergu sacelšanos un lielākā vergu sacelšanās bija Spartaka vadībā.

Pastāvēja daudzdievība, romieši pārņēma arī grieķu mitoloģiju un savus dievus sāka pielīdzināt grieķu dieviem.

Intelektuālie sasniegumi -

Latīņu valoda - Romas iekarotajās teritorijās mācījās latīņu valodu, jo tā bija valsts pārvaldes valoda. Pēc impērijas sabrukuma latīņu valoda provincēs izdzīvoja kā dialekts, vēlāk sajaucoties ar citu tautu valodām.

Literatūra - Latīņu literatūras un vēstures darbi ir saglabājušies, pateicoties mūkiem, kuri tos vāca un pārrakstīja. Antīkās literatūras tēmas vēlākajos gadsimtos tika izmantotas daudzu autoru darbos, piemēram, Viljama Šekspīra lugās. Romiešu autoru traģēdijas un komēdijas arī mūsdienās iestudē teātrī.

Ceļi un satiksme - Romieši ierīkoja ceļus tirdzniecības un militārajām vajadzībām Eiropā, Ziemeļāfrikā un Āzijā. To aprises ir redzamas arī mūsdienās, jo tie ir daudzu mūsdienu ceļu pamatā.

Romieši bija izrēķinājuši optimālo attālumu starp ratu riteņiem un būvēja atbilstoša platuma ceļus. Mūsdienās tie daudzviet atbilst dzelzceļa sliežu platumam, jo 19. gadsimtā pirmās tvaika lokomotīves testēja uz trasēm, ko bija būvējuši romieši.

Mākslas jomas -

Atšķirībā no grieķu mākslas, romiešu tēlniecība savā sākotnē bija reālistiska.

Tēlniekus piesaistīja cilvēku individualitāte, jūtas, pārdzīvotais, kas atstāj ietekmi cilvēka izskatā.

Arhitektūra: Romas arhitektūra izcēlās ar inženiertehniskām inovācijām, piemēram, arkām, kupoliem un betona izmantošanu.

Tēlniecība: Romieši akcentēja reālismu un detalizētību, īpaši portretu veidošanā. Izplatītas bija imperatoru un ievērojamu personu statujas un bareljefi.

Glezniecība: Galvenokārt sienu freskas un mozaīkas, kas dekorēja mājas un sabiedriskās ēkas.

Mozaīkas: Tās bija izplatītas kā grīdu un sienu dekorācijas, veidotas no krāsainiem akmeņiem vai stikla.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums - 12. un 13. gs. Eiropā bija ziedoši viduslaiki, kad pieauga lauksaimniecības ražīgums, veicinot zemnieku pārticību un jaunu ciemu un pilsētu izveidi. Pilsētas kļuva par tirdzniecības, amatniecības, izglītības un kultūras centriem. Universitātes skaits Eiropā pieauga, un daudzi kristieši piedalījās svētceļojumos un krustu karos.

Intelektuālie sasniegumi - Viduslaikos tika radīti vairāki tehniskie sasniegumi, kas ir ļoti nozīmīgi mūdienām, tie ietvēra kompasu, brilles, mehānisko pulksteni un papīra izgatavošanu. Papīrs tika ieviests 12. gs., bet grāmatu iespiešana sākās ar papīra ražošanas attīstību.

Mākslas jomas -

Mākslas jomā sākotnēji Rietumeiropā bija primitīva un stilizēta māksla, bet vēlāk attīstījās romāniskais un gotiskais stils. Romānikā dominēja smagnējas dievnamu arhitektūras celtnes, bet gotika 12. gs. vidū aizstāja romāniku, radot vieglākas un augstākas ēkas. Viduslaikos tika būvētas arī cietokšņi, lai aizsargātos no iebrucējiem.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -

Bizantiskajā civilizācijā īpaši tika kopta antīkā izglītības tradīcija. Tieši ar to bizantiskie Austrumi viskrasāk atšķīrās no agrīnajiem Rietumiem: laika posmā aptuveni no 600. līdz 1200. gadam Rietumu kristīgajā pasaulē lasīt un rakstīt prata gandrīz vai tikai mūki un garīdznieki, savukārt Bizantijas valsts pamatoti lepojās ar saviem izglītotajiem ierēdņiem un zinātniekiem.

Bizantijas kultūras pamatā bija grieķu un romiešu kultūras mantojums. Turpretī reliģijas jomā Justiniāns centās iznīdēt visu, kas saistās ar sengrieķu mitoloģiju, jo Bizantija nostiprinājās kā kristietības centrs.

Bizantijas imperatori par galveno uzskatīja Konstantinopoles patriarhu, kura dievnams bija Justiniāna laikā celtā Sofijas katedrāle. Pamazām Bizantijas baznīca attālinājās no Romas kristiešiem. Lai vēl vairāk uzsvērtu savu patstāvību, bizantiešu kristieši sāka sevi dēvēt par pareizticīgajiem.

Intelektuālie sasniegumi -

Bizantieši izmantoja daudzus seno tautu izgudrojumus. Viņi pirmie Eiropā iemācījās izgatavot zīdu, lieliski apstrādāja zeltu, sudrabu un stiklu.

Zinātnieks Leons Matemātiķis atklāja, ka mainīgus skaitļus aprēķinos var aizstāt ar burtiem. Viņš radīja algebru.

Mākslas jomas -

Arhitektūra : Bizantijas arhitektūra ir pazīstama ar kupola struktūrām un centrālo plānu, kas bieži tika izmantots baznīcās un klosteros. Mozaīkas bieži rotāja baznīcas sienas un griestus, attēlojot svētās figūras un reliģiskas ainas.

Ikonas:

Ikonas, kas ir gleznoti attēli uz koka paneļiem, bija galvenā Bizantijas reliģiskās mākslas forma.

Ikonas tika izmantotas kā lūgšanu objekti un bija ļoti svarīgas ikdienas reliģiskajā dzīvē.

Tās bieži attēloja svētās personas.

Glezniecība:

Bizantijas glezniecība bija galvenokārt stilizēta un simboliska, akcentējot garīgo dimensiju vairāk nekā reālismu.

Tēlniecība:

Bizantijas tēlniecība nebija tik izplatīta kā citās jomās, bet to varēja redzēt baznīcu altāros un dekorācijās.

Tēlniecība bieži attēloja svētos un reliģiskus simbolus.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -

Daudzās dažādās izmaiņas Renesanses kultūrā un progress zināšanu jomā vidējo viduslaiku sabiedrībā radīja nojausmu, ka cilvēce attīstās un šai attīstībai ir virziens — progress. Tas bija pretstats reliģisko dogmu cilvēka dzīves interpretācijai, kā lidošanu bezgalīgā laikā, kur gadalaiki un gadi ierastas rutīnas veidā nomainīja viens otru. Dzīve piedāvāja arvien jaunas liecības, ka lietas notiek ne tikai tāpēc, ka Kāds kaut kur to tā ir noteicis un tam atliek tikai pasīvi piemēroties, bet lielā mērā arī pateicoties pašu cilvēku iniciatīvai, radošai domāšanai un darbībai. Šīs izmaiņas cilvēku apkārtējās pasaules uztverē bija izšķirošās mūsdienu sabiedrības veidošanā. Kopumā notika lielas pārmaiņas sabiedrības apziņā.

Intelektuālie sasniegumi -

Viduslaiku zinātne tikpat kā nenodarbojās ar dabas izpēti, bet 15.gadsimtā viss mainījās. Tāpat kā agrāk tika studēta Arhimēda fizika, Ptolemaja ģeogrāfija un Hipokrata medicīna, taču kritiskā pieeja lika humānistiem pašiem vērot un skaidrot dabas parādības. Tagad svarīgāka bija personiskā pieredze. Sevi pieteica eksperimentālā zinātne. Pārmaiņas skāra arī medicīnu, kas viduslaikos bija vairāk teorētiska zinātne. Jaunas teorijas medicīnā izstrādāja flāmu ārsts Andreass Vezālijs, kurš nodarbojās ar cilvēka ķermeņa pētījumiem.

Humānisti interesējās arī par sabiedrisko dzīvi un politiku. Radās jaunas politiskās teorijas.

Mākslas jomas -

Glezniecība

Perspektīvas atklāšana: Renesanses mākslinieki izstrādāja jaunas tehnikas, kas ļāva attēlot trīsdimensiju telpu uz divdimensiju virsmas. Filipo Brunelleschi un Leonardo da Vinči bija starp pirmajiem, kas ieviesa lineāro perspektīvu.

Cilvēka figūra: Mākslinieki pievērsās cilvēka ķermeņa anatomijai, lai radītu reālistiskākus attēlus. Mikelandželo un Leonardo da Vinči veica detalizētus pētījumus, lai atspoguļotu cilvēka ķermeņa proporcijas un kustības.

Tēlniecība

Renesanses tēlniecība atgriezās pie klasiskajiem ideāliem, akcentējot cilvēka formu, dinamiku un izteiksmi.

Literatūra

Renesanses literatūra koncentrējās uz cilvēka pieredzes izpēti, individualitāti un cilvēces potenciālu.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums - Absolūtās monarhijas apstākļos valsts attīstību lielā mērā noteica valdnieka personība, viņa spēja risināt valsts pārvaldes jautājumus un attiecības ar kaimiņiem. Jau 16. gadsimtā iezīmējās varas koncentrācijas tendence vienpersoniski valdnieka rokās, tomēr tikai 17. - 18. gadsimtā var sākt runāt par absolūtismu kā par politisku sistēmu. Sabiedrībā dominēja monoteisms.

Intelektuālie sasniegumi - Šis bija zinātniskās revolūcijas laikmets. Lielas izmaiņas notika astronomijā, fizikā, bioloģijā, matemātikā.

Atklājumi saistīti ar mākslu:

Perspektīvas uzlabošana glezniecībā;

Attīstījās akadēmiskā mākslas izglītība (piemēram, Karaliskā Mākslas akadēmija);

Arhitektūrā un tēlotājmākslā tika izmantoti matemātiski principi (simetrija, proporcijas).

Ievērojami zinātnieki - Renē Dekarts, Īzaks Ņūtons.

Mākslas jomas -

Galvenais stils - baroks

Arhitektūra:

Greznas pils arhitektūras uzplaukums, piemēram, Versaļas pils (Francijā).

Raksturīga simetrija, izteikta monumentalitāte.

Arhitektūra kalpoja kā varas simbols.

Tēlniecība:

Monumentāla, dinamiska, bieži dekorēja ēku fasādes, dārzus, interjerus.

Attēloja valdnieku un dievišķo kārtību.

Baroka stila tēlniecībā uzsvērts kustīgums un emocionāla izteiksme.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -

Cilvēks: Apgaismības centrā ir racionālais cilvēks, kurš ir spējīgs domāt patstāvīgi, izglītoties un pilnveidoties. Parādās uzskats, ka cilvēkam ir dabiskas tiesības (dzīvība, brīvība, īpašums).

Sabiedrība: Sabiedrības struktūra sāk mainīties – buržuāzija kļūst ietekmīgāka, un tiek apšaubīta feodālā hierarhija. Lielāka uzmanība tiek pievērsta izglītībai un sabiedrības progresam.

Valsts: Pieaug kritika pret absolūtismu, un tiek aizstāvētas idejas par sabiedrības līgumu, varas dalīšanu.

Reliģija: Joprojām dominē monoteisms, bet attīstās deisms – uzskats, ka Dievs ir pasauli radījis, bet tajā neiejaucas.

Intelektuālie sasniegumi -

Apgaismības laikmets turpina un paplašina zinātniskās revolūcijas idejas.

Zinātnes attīstība notiek astronomijā, ķīmijā, bioloģijā, matemātikā, fizikā, filozofijā.

Attīstās enciklopēdijas, kā zināšanu apkopojums.

Mākslā sāk dominēt klasicisms.

Mākslas jomas -

Arhitektūra:

Valda klasicisma stils.

Iedvesmojas no antīkās Grieķijas un Romas.

Būvē akadēmijas, bibliotēkas, muzejus un zinātnes centrus.

Teātris un literatūra:

Teātris kļūst morāli izglītojošs.

Literatūrā dominē saprāts, kritika, sabiedrības attēlojums.

Slaveni autori: Volters, Didro, Lesings, Gēte (vēlākajos posmos).

Sāk attīstīties arī romāns, kā literāra forma.

Mākslas stili un virzieni -

Klasicisms – iedvesma no antīkās mākslas.

Neoklasicisms – īpaši 18. gs. otrajā pusē, vēl izteiktāks klasicisma virziens, kas apzināti atdarināja Romas un Grieķijas mākslu.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -

Cilvēks: Parādās individuālisms – cilvēks tiek uzskatīts par unikālu personību ar savām jūtām, idejām un mērķiem. Pieaug interese par cilvēka psiholoģiju, iekšējo pasauli.

Sabiedrība:

Sabiedrība modernizējas – urbanizācija, rūpniecība, strauja iedzīvotāju pieaugšana pilsētās.

Rūpnieciski attīstās buržuāzija, veidojas strādnieku šķira.

Sabiedrības noslāņošanās pieaug, bet arī palielinās izglītotības līmenis.

Rodas sociālie konflikti, sākas strādnieku kustības un aicinājumi uz reformām.

Valsts:

Turpinās nacionālo valstu veidošanās.

Liberālisms, nacionālisms, sociālisms kļūst par spēcīgiem politiskiem virzieniem.

Demokrātiskas idejas izplatās, tomēr joprojām daudzās vietās valda monarhija vai autoritārs režīms.

Reliģija:

Joprojām dominē monoteisms, taču zinātnes attīstība vājina baznīcas ietekmi.

Intelektuālie sasniegumi -

Galvenie sasniegumi:

Darvins – evolūcijas teorija.

Mendelis – ģenētikas pamatlikumi.

Vilhelems Rentgens - atklāja rentgenstarus (1895.)

Mākslas jomas -

19. gadsimta virziens impresionisms sagatavoja radikālās izmaiņas mākslā. Tās turpināja postimpresionisms un jūgendstils - arī mākslā sākās atteikšanās no vērtībām, kuras dominēja iepriekšējos gadsimtos.

Arhitektūra:

Eklekticisms – stilu sajaukums.

Jaunu materiālu izmantošana: dzelzs, tērauds, stikls.

Historisms – vēsturisku stilu atdarināšana.

Beigās parādās jūgendstils.

Stili:

Romantisms

Reālisms

Impresionisms

Simbolisms

Jūgendstils

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums -

Sabiedrība:

Industrializācija, urbanizācija un tehnoloģiju sprādzienveida attīstība izraisa sociālās pārmaiņas, taču arī nemierus un krīzes.

Pasaules kari, totalitārisma režīmi, krīzes rada vilšanos iepriekšējās vērtībās.

Mākslinieki bieži kritizē masu sabiedrību, konformismu, aizstāv personības brīvību.

Valsts:

Pieaug nacionālo valstu un ideoloģiju konkurence.

Attīstās demokrātija, bet arī totalitāras sistēmas (fašisms, komunisms).

Valsts tiek skatīta gan kā iespēja cilvēka aizsardzībai, gan kā represīvs mehānisms.

Reliģija:

Notiek sekularizācijas pastiprināšanās – ticība tradicionālajai reliģijai mazinās.

Pieaug ateisma, agnosticisks pasaules skatījums.

Daļa modernistu meklē alternatīvas reliģijas formas, interesējas par austrumu filozofijām, mistiku, ezotēriku.

Intelektuālie sasniegumi -

Notiek dažādi atklājumi psiholoģijā, fizikā un filozofijā.

Mākslā:

Fotogrāfija un kino kļūst par jauniem mākslas veidiem.

Rodas jauni izteiksmes līdzekļi un formas – abstrakcija, kolāža, tipogrāfiskais dizains.

Modernisti eksperimentē ar uztveri, telpu, laiku, valodu.

Mākslas jomas -

Modernisma arhitektūra ir funkcionāla, vienkārša, tehnoloģiska.

Mākslinieki atteicās no reālisma, meklējot iekšējo izteiksmi.

Virzieni -

Impresionisma turpinājumi

Ekspresionisms

Kubisms

Futūrisms

Abstrakcionisms

Sirreālisms