# data[].attributes.attachment_caption
Aquesta sóc jo treballant en les terres del senyor, perquè un dia el meu marit no va poder venir a casa amb el sou suficient per poder menjar.

# data[].attributes.body
4 de gener del 1916

Vila de Pskov, Russia.

El fred d'hivern ens congela al carrer, com sempre. Estem ja cansats de tenir sempre la mateixa vida. Ens aixequem pels matins, cuidem als nens, anem a treballar, tornem a casa fem les tasques de casa i anem a dormir fins a l'endemà. Tot això mentre que el meu marit Sergei està treballant a les fàbriques industrials. Vivim en una casa petita, de fusta vella i amb un sostre trencat que deixa passar l'aire. A més vivim amb els nostres 4 fills d'entre 3 i 10 anys. El qui s'encarrega de portar el sou a casa és el Sergei encara que no tenim prou ni per menjar pels nostres fills. Per això a mi a vegades em toca anar a treballar la terra en els camps del senyor. Paguem impostos exagerats i el que algun dia aconseguim per menjar se'n va en tributs.
En canvi, el tsar Nicolau II viu en unes luxoses condicions. Viu lluny d'aquí, en palaus d'or i marbre. Hi ha gent que parla de què està preparant una divina missió, però a nosaltres només ens deixa en la misèria. Tot i així, molts encara creiem que tsar és l'únic que pot protegir Rússia. Molts de nosaltres tenim molta por de pensar que podria ser pitjor.

# data[].attributes.attachment_caption
Aquesta és una foto que li han enviat els companys de treball a Sergei, perquè veiem la quantitat de gent que s'ha reunit per aconseguir canvis.

# data[].attributes.body
23 de febrer del 1917
Vila de Pskov, Rússia

Avui em sentit parlar de les revoltes que estan haver-hi a Petrograd. Ens expliquen que la gent està cridant "Pa, au i terra!" Les dones i obrers estan surtin als carrers, per reivindicar-se. Inclús diuen que l'exercit està dubtant si unir-se o no a ells. Aquí el camp les coses arriben amb retrat, encara que si ahir el meu marit no s'hagués posat malalt hi hagués anat a treballar potser ens haguéssim informat i avui estaríem a Petrograd reivindicar-nos. Tot i això comencem a sentir certa esperança per poder obtenir un canvi. Tot i això podem entendre per reducció pròpia al que volen els revolucionaris, encara que no tenim del tot clar com ho aconseguiran. Encara que sí que tenim una cosa clara que és, que volen que el govern que tenim ara caigui.
Ara mateix sentim una barreja d'alegria i por. Pel que vindrà després, però el que tenim una cosa clara és que estem farts de les nostres condicions de vida i el que volem són canvis, no propostes que es diuen i que després no es compleixen.

# data[].attributes.attachment_caption
Aquesta és una imatge de la quantitat d'obrers que van a lluitar a la guerra civil.

# data[].attributes.body
25 d'octubre del 1917

Vila de Pskov, Rússia

Tornem a l'intens fred. Les notícies arriben des dels trens que van cap a Petrograd i Moscou. Comenten que els bolxevics han obtingut el control de la ciutat i que hi ha un nou personatge que va arribar el 3 d'abril que es diu Lenin. Aquest home ha promès terres i llibertats per als camperols i els obrers. Hem pogut escoltar que han proclamat la victòria des del Palau d'Hivern i que tots els soldats han passat al seu costat. Aquí es parla amb molta delicadesa sobre aquest tema, ja que ningú vol ser acusat de ser un traïdor si les coses canvien una altre cop.
El fill del veí s'ha unit al servei dels bolxevics. Pel que m'ha comunicat la seva mare se'n va anar amb un fusell vell i amb l'esperança de poder lluitar per obtenir algun canvi. Comenten que lluitar per un futur on nosaltres siguem importants és essencial, però jo em pregunto si estem segurs de poder confiar en aquests nous líders. Ens han dit que tot serà diferent, però de moment només puc observar que només hi ha paraules i no canvis.
Hi ha molta gent que ens diu que no ens podem fiar d'aquesta gent. Hi ha uns altres que diuen que aquesta oportunitat serà única. A la nit em poso a pensar i penso si els nostres fills tindran una vida millor que els nostres. Avui 7 de novembre hem vist a un grup de soldats roigs que van cap a Moscou. Ens han demanat sí els hi podíem donar aigua i menjar. I tant que els hi hem donat. Crec que la guerra està a punt d'arribar, i temo que només en qüestió de temps acabi en nosaltres completament.

# data[].attributes.attachment_caption
Foto que em va enviar el meu marit perquè pogués veure de què estava viu i que els rumors de què estava mort, pel que vaig dir eren mentida. Dies abans que tot s'acabés i que ell pogués tornar a casa.

# data[].attributes.body
25 d'octubre del 1922
Pskov, Rússia
La guerra ja deixat una petjada a l'ànima de la nostra vila i de Rússia. Moltes de les promeses han arribat però no semblen promeses semblen restriccions. Encara recordo el discurs de Lenin a l'abril que deia: "Pau, pa i terra", en canvia aquí només hem vist guerra, fam i petits trossos de terra que semblen trampes. Aquesta guerra ha destrossat a famílies per la manera de pensar de cada un. Molts dels meus veïns van marxar per lluitar i encara no han tornat. Sort de nosaltres que avui torna el meu marit després d'estar lluitant durant 5 anys per aquesta guerra. L'estat et mira molt el que tens, nosaltres tenim un tros de terra que hem aconseguit després de molts anys de lluita però l'estat diu que els hi hem de donar pels obrers de la ciutat, però si els donem tot el que ens demanen nosaltres no podrem viure de res. Hi ha veïns que han amagat blat, assota de terra, però si t'enxampen, t'ho confisquen tot.
La por que tenim ara ha substituït la misèria del tsar. No hi ha oficials tsaristes, però ara hi ha comissaris del partit. Un cop no fa gaires dies enrere vaig dir en veu alta que no tot era com havien promès. I aquella nit el David, un veí que havia dit una cosa semblant va desaparèixer. La seva dona ens va dir que li havien enviat a un camp a Sibèria, però no tots ens ho creiem.
Els meus fills no coneixen res més que la revolució i la guerra. En el meu record la meva vida amb ells dura però previsible ara una vida incerta e imprevisible.
És difícil creure que aquest és el futur que tant esperàvem. Sí que és cert que algunes coses han canviat, però encara treballem per sobreviure. Diuen que som lliures, però aquesta llibertat no és del tot certa.

# data[].attributes.body
En aquest vídeo podreu observar alguns dels motius per als quals hem viscut al que hem viscut. A més podreu veure i entendre al que us he explicat que ens ha passat de forma més complexa. Espero que us quedin alguns conceptes clars perquè això que va passar no torni a succeir.

# data[].attributes.body
Des del meu punt de vista la Revolució Russa va ser un dels actes més importants en el segle XX, però també un dels més complexos. A través del diari, he pogut entendre com la història feia que les persones com grans líders tinguessin opinions contràries, però no només els grans líders sinó que també entre les famílies. A més una de les coses que més m'ha impactat és veure com les promeses es van convertir en formes d'opressió. A més també em va sorprendre com una sèrie de revolucionistes van poder fer fora al tsar. Aquesta sèrie de processos m'ha fet reflexionar sobre fins on fer cas al que ens diuen a més d'entendre la realitat sovint dura, que viuen les persones enmig de lluites polítiques.