# data[].attributes.body
Це було тоді, коли на Київську Русь нападали татари. Одного разу в українському селі було весілля.Зібралося дуже багато вродливих дівчат.І саме в розпал гуляння на село налетіли татари.Завойовники побачили красунь та почали ловити їх,щоб продати в Царгороді.Дівчата аби не потрапити в неволю,повтікали на болота.Татари погналися за ними і потрапили в трясовину.Там де вбили ви ворога,то з'явилися гнилі бур'яни,а там де загинули українські дівчата,то виросло багато кущів калини.І з того часу дівочу красу порівнюють з калиною.

Краснопольська Софія

# data[].attributes.body
Колись Сміла була в руках у польських панів. Володіли нею Любомирські, Потоцькі й інші вельможі. Козаки невпинно вели з ними війну за місто. Важкі були битви. Багато разів брали вони смілянський замок, і кожного разу поляки відбирали його назад. Козаки почали вже занепадати духом. Та ось до них у табір прийшла незнайома жінка-козачка. Молода, красива й відважна. Вона виступила із закликом продовжувати боротьбу з поневолювачами краю.Від тоді цю дівчину звали Сміла.

Радзевило Катерина

# data[].attributes.headline
В нашій квартирі&nbs

# data[].attributes.body
В нашій квартирі  живе лялька-домовик.
Він сплетений з житніх колосків та мешковини, та прикрашений різними штучними ягодами та стрічками.

В нас є традиція, коли ми переїжджаємо  у нове місце проживання ми  забираємо домовика з собою. І таким способом ми даємо домовику,який проживає в новій квартирі знати, що ми йому поганого не зробимо та ми прийшли з гарними намірами.

Ця лялька-домовик оберігає наш дім та нашу родину від негараздів.

Сорокіна Валерія

# data[].attributes.body
Була собі на світі дівчина Верба.Вона була вродлива, мила і добра. Одного разу вона пішла на зустріч зі своїм коханим та його все не було. Спливали хвилини, години- так він і не з'явився, тоді вона зібралась і пішла додому. Та на наступний день вона знову прийшла й чекала. Чекала вона допоки не дізналася, що її коханий помер.Тоді вона прийшла на те місце, де так і не дочекалася його, і розплакалась. Плакала тиждень, другий. Та одного дня люди її вже не побачили, а на тому місці з'явилося гарне, струнке, нагнуте дерево. З тих пір його називають плакуча верба, на згадку про ту плакучу дівчину- Вербу.

Мазур Марія.

# data[].attributes.attachment_caption
Ватутін Тимофій

# data[].attributes.body
В нашій квартирі живе Бетман-домовик. Він зроблений з чорних крил та чорно-жовтої маски.

Коли ми їздимо в подорожі або до бабусі, ми його залишаємо вдома, щоб він захищав наше житло від усяких злодіїв. Навіть коли ми  кудись переїжджаємо, ми його забираємо з собою тому, що він нас захищає та оберігає нашу квартиру. Він веселий та грайливий.

# data[].attributes.body
Колись дуже давно народилася дівчинка і назвали її Україна. Ще з дитинства була вона дуже гарна, розумна, талановита, добра і щедра. Бог наділив її цими якостями з любовʼю, але саме від них вона завжди страждала.
Всі, з ким дружила Україна, заздрили їй, хотіли хоч трохи бути такими, як вона. А коли Україна стала дорослою- розквітла вся її краса. Почали залицятися до неї й парубки. Кожен хотів собі таку дружину. Але Україна не спішила виходити заміж- хотіла навчатись, розвиватись, робити більше добрих справ і постійно всім відмовляла.
Тоді вирішив Росин, який жив по-сусідству, вкрасти Україну. Коли дівчина спала вночі, він проник до неї в хату , закрутив її в ковдру і поволік за собою. Дуже злякалася дівчина, кричала, видиралася, але не могла звільнитись. Закрив її чоловік в темниці до поки не погодиться бути вона його дружиною.
Страждала Україна так два роки, жила у темряві. І коли здавалося, що вже сили покидають її, сталося диво- у дівчини виросли сталеві крила. Як взмахнула ними Україна і вмить звільнилася від кайданів, і розвалилася темниця , закидавши своїм камінням Росина.
І темрява зникла назавжди . Жила Україна довго і щасливо!
Даніель Фахардінов.

# data[].attributes.attachment_caption
👉🏻Костова Софія👈🏻

# data[].attributes.body
🦅Жила була собі сім'я . Вона була дружелюбна, дружня та добра. В неї завжди все добре. Одного разу у сім'ї  настали смутні дні . Сім'я почала голодувати. Але їх врятувало диво . В чорних хмарах вони побачили... Сокіл. Він летів тримаючи колосок пшениці. Той колос розсипався над їхньою хатою. І біля хати виросла пшениця. З тої пшениці сім'я змогла зробити хліб. З тих пір сокіла порівнюють зі спасінням.🦅

# data[].attributes.headline
Люди з України розмовляють російською 

# data[].attributes.subject
Люди з України розмовляють російською 

# data[].attributes.body
Особливо прикро це чути від людей, які народилися чи більшу частину свого життя живуть у незалежній Україні, навчалися в українських школах. Заважає цьому лише елементарне небажання вчити державну мову. Зараз є безліч мовних шкіл, курсів тощо, де можна легко і швидко хоча б на базовому рівні опанувати українську мову.

Як приклад, можна навести історії іноземців, які самостійно, живучи далеко за кордоном та не чуючи українську мову щодня, вивчили її та можуть легко нею спілкуватися.
Попри намагання впродовж століть знищити нашу мову, вона випросталась і зараз активно розвивається. Проте, за нею тягнеться шлейф стереотипів та міфів, які виникли внаслідок політики лінгвоциду української мови. Щоб позбутися їх, варто пам’ятати, що українська мова пройшла нелегкий шлях розвитку, і тільки від нас самих залежить її подальший розвиток. Тож плекаймо і шануймо українську мову! Адже це ознака нацональної ідентичності. Бо, як писала Ліна Костенко: "Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову".
Каприца марія

# data[].attributes.headline
Кiшки i собаки сходят з розуму пiд час повного Мiсяця.

# data[].attributes.subject
Кiшки i собаки сходят з розуму пiд час повного Мiсяця.

# data[].attributes.body
Деякі люди, навіть ветеринари,вважають, що кішки і собаки лякаються під час повного Місяця, ніби там є якась місячна сила, яка підсвідомо діє на психіку вашого виховання. І дослідження показують збільшення кількості екстрених виїздів до кішок і собак під час повного Місяця, а також у дні до і після цього. Однак це, мабуть, насправді не пов'язане з Місяцем, Науковці дійшли до суперечливого висновку- вечорами, коли Місяць повний, є багато освітлення, тому домашні тварини значно довше залишалися на вулиці. Ось це і є потенційна безпека потрапить в білу.
Антикалова Софiя

# data[].attributes.headline
Добрий гоблін

# data[].attributes.subject
Добрий гоблін

# data[].attributes.body
Давно-давно в далекій країні існував містечко, де правив мир і спокій. Але серед лісів та гір жила одна істота, звана Гоблін. І, хоча гобліни зазвичай відомі були своєю злістю та жадібністю, цей гоблін відрізнявся від інших.

Цей гоблін, званий Гарф, був інакший. Він мешкав самотньо у своєму домі поблизу містечка і відзначався своєю добротою та схильністю допомагати іншим. Один раз, під час грозового дощу, Гарф врятував маленьку совенятко, яке впало з гнізда. Він пригорнув його до себе та надав йому притулок, доки дощ не припинився.

Спустя роки, коли совенятко виросло, воно повернулося до Гарфа, принісши із собою найкращий дарунок, який сови могли принести - мудрість. Сова вчила Гарфа про природу, ліс, та магію природи. Ця дружба перетворила Гарфа в наймудрішого гобліна в усьому світі.

Інші мешканці містечка стали приходити до Гарфа за порадою та допомогою. Він відкрив для них секрети лісу та гір і вчив їх поважати природу. Завдяки його доброті та мудрості містечко розцвіло.

Але найбільше задоволення Гарф одержував від допомоги іншим. Він став захисником містечка, оберігаючи його від небезпеки. Інші гобліни були вражені його зміною і почали слідувати прикладу Гарфа, сприяючи створенню нової, доброї спільноти.

Таким чином, містечко стало зразком миру, взаємодопомоги та поваги до природи, завдяки Доброму гобліну, Гарфу. Цей міф нагадує нам, що доброта та взаємодопомога можуть змінити навіть тих, кого вважають злісними, і принести гармонію у всьому світі.

Яковлев Ярослав

# data[].attributes.headline
Міф про Жуйка Говіркого. (Алла В.)

# data[].attributes.subject
Міф про Жуйка Говіркого. (Алла В.)

# data[].attributes.body
Був собі 6-В клас у 2023-2024 навчальному році. Навчався він непогано, трохи шумів інколи, здебільшого не за темою цікавих уроків, але і не пас задніх на паралелі!

І наповнювали той клас, як насіння гарбузик, школярі - дівчатка та хлопці, розумні та красиві, високі й не дуже... частенько усміхнені чаріними посмішками!

До чого це я?

Так от. Оселився якось у надзвичайно звичайному 6-В класі, точніше у кабінеті номер 24, де вони проживали під час навчання, такий собі Жуйко Говіркий. На зріст був невеликий, з дрібну кицьку, мав купу ротиків навколо вух і був увесь усіяний крихтами від сухариків, чипсів, снеків, обгортками від цукерок. Аромат можете собі уявити!! І най би допомагав діткам навчатись, так ні... став він бешкетувати, намовляти на грубі слова, на базікання та перемовляння на уроках, навіть бійки!... а ще змушував учнів на уроках (уявляєте!! на укорах!!!) щось постійно жувати! Добре, якщо яблучко чи мандаринка, чи там горішок, але ж чипси, сухарики!

Дітлахи того не помічали, їм сподобалось те намовляння та жування, а Жуйко Говіркий так розходився, що вже ніхто на уроках вчителів не чує, тільки чути хрустіння, чавкання, булькання та словесні баталії між учнями.

З часом дружний і товариський клас пересварився, у навчанні скотився, як з ковзанки взимку..

А Жуйко Говіркий росте, радіє, почав до інших класів заглядати та множитись. І так заполонив усю школу!

Помітили вчителі, що неладне щось коїться із вихованцями. Сонливі, розгублені стали. Зібрались із батьками, порадились. І вирішили, що потрібно заборонити постійну їжу на уроках! А треба їсти в їдальні та на перервах! А урок - для засвоєння знань, вправляння в уміннях та набуття нових навичок!!

Не хотіли діти слухати, бо намовляв їх Жуйко Говіркий. Та нічого не поробиш: правило є правило!

Потроху стали діти навчатись, менше переговорюватись, а більше на уроці відповідати, краще вчитись, цікавіше стало їм!

І Жуйко Говіркий не зник, він теж не образився, бо для нього залишились усі перерви!!! І їдальня ;)

# data[].attributes.headline
Мазур Марійка. Дідух!

# data[].attributes.subject
Мазур Марійка. Дідух!