# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Prezi here. Get Prezi account access by signing into Prezi here, and start working on or editing your next great presentation.

# data[].attributes.attachment_caption
figuren kan du se de vigtigste bestanddele i blodet. De er inddelt efter, om de er i plasmaet eller i cellerne. Under B-lymfocytter står huskecellerne i parentes, da de befinder sig i lymfebanerne, og det kun er de antistoffer, som de producerer, der er til stede i blodet.

# data[].attributes.body
Blodet består af to hoveddele: Blodceller, kan opdeles i:

Røde blodlegemer (erytrocytter)

Hvide blodlegemer (leukocytter)

Blodplader (trombocytter)

Plasma, som er den væske, som blodcellerne er opløst i.

Hvis blodet centrifugeres, skilles det i en cellefri, gullig væske øverst, som kaldes plasma.

Nederst vil blodets tre slags celler være samlet

# data[].attributes.attachment_caption
Figur 1. Celler er ofte små. De fleste celler er meget små. Der kan være omkring 1 million celler på et knappenålshoved.

# data[].attributes.body
Hvad er celler?

Celler er små levende enheder, der opbygger alt liv, vi kender. Det er uanset, om det er en blomst, en hval eller en bakterie.

Nogle organismer er encellede og består kun af én enkelt celle, såsom bakterier. Sådanne organismer kaldes ”encellede”.

Andre organismer er ”flercellede” og består af flere samarbejdende celler med forskellige specialiseringer i den samlede organisme.

Flercellede organismer kan være dyr, planter og nogle svampe.

De fleste celler kan enkeltvis ikke ses med det blotte øje, da de er meget små, med en diameter på 1-100 μm. Man må derfor bruge et mikroskop for at se dem. 1000 μm svarer til 1 mm.

For at sætte dette i perspektiv kan der være 1 million celler på et knappenålshoved, som ses på Figur 1.

Nogle celler er dog så store, at man faktisk kan se dem med det blotte øje.

Eksempelvis er den gule blomme i fugleæg én enkelt celle. Verdens største celle er blommen i et strudseæg.

# data[].attributes.attachment_caption
Figur 2. Mitokondriet. Mitokondriet er et organel i eukaryote celler, hvor energiproduktionen sker via respirationsprocessen.

# data[].attributes.body
Selvom celler kan have forskellige funktioner og udseende, er de overordnet opbygget på samme måde. Hver celle er omgivet af en tynd hinde, som kaldes en cellemembran.

Cellemembranen har til opgave at kontrollere, hvad der passerer ind og ud af cellen. Den sørger altså for, at næringsstoffer og andre vigtige stoffer let kan passere ind i cellen, mens skadelige stoffer holdes ude. Omvendt kan cellen komme af med sine affaldsstoffer ved at lade dem passere ud gennem cellemembranen.

Dette gør, at cellen opnår et stabilt indre miljø.

Et vigtigt organel, som de fleste eukaryote celler indeholder, er mitokondriet. Heri foregår respirationsprocessen, hvor cellen får det meste af sin energi fra.

Derfor kaldes mitokondriet også for ”cellens energifabrik”. Cellen bruger energien til udføre sine forskellige arbejdsopgaver. Figur 2 viser, hvordan et mitokondrie ser ud.

# data[].attributes.attachment_caption
Fordi der er en høj koncentration af O2 i alveolerne, bliver O2 presset over i kapillærerne, hvor koncentrationen er lavere.

# data[].attributes.body
De røde blodlegemer (erytrocytter)

Transporterer oxygen (O2), rundt i kroppen.

Oxygenet kommer fra luften, når vi trækker vejret ind.

Efter en inspiration (indånding) er der en høj koncentration af oxygen i alveolerne i lungerne.

Da der er et lavt oxygentryk (pO2) i de omgivende kapillærer, diffunderer O2 fra alveoler til kapillærer, hvor der er mange erytrocytter klar til at transportere O2 rundt i kroppen.

Transporten af O2 fra alveoler til kapillærer forgår ved almindelig diffusion

# data[].attributes.attachment_caption
Erytrocytterne indeholder store mængder hæmoglobin, som er opbygget af protein, hvortil der er bundet fire jern-ioner (Fe++). Når oxygen kommer over i kapillæret, bindes det til den positive Fe++. Bindingen er ikke stærkere, end at oxygen let kan afgives til celler, der har behov for oxygen, fx til forbrænding af næringsstoffer.

# data[].attributes.body
For at forstå, hvordan erytrocytterne kan transportere oxygen, må man vide, hvordan de er bygget op...

O2-transporten i kroppen foregår altså ved, at fire O2-molekyler fra indåndingsluften bindes til hvert deres Fe++ inde i erytrocytterne.

Det er en kemisk binding, som opstår imellem den positive Fe++-ion og oxygens negative elektronskal.

Når oxygenmolekylerne er kommet frem til det sted, hvor de skal bruges, bliver bindingen ophævet, og oxygen bliver frigivet til cellerne.

Erytrocytterne optager også kuldioxid (CO2) fra cellerne, hvilket er en vigtig del af reguleringen af blodets syre-base-balance. Dette sker ved hjælp af diffusion. Fordi der er et højt kuldioxidtryk (pCO2) i kapillærerne omkring alveolerne, diffunderer kuldioxid over i alveolerne og ud via eksspirationen (udåndingen).

# data[].attributes.attachment_caption
Venstre side af figuren viser, at CO2 bliver omdannet til kulsyre og videre til bikarbonat, lige så snart det forlader cellen og går over i blodet. Bikarbonatet og kulsyren bliver transporteret til lungerne, hvor det igen bliver til CO2, inden det kan komme over i alveolerne.

# data[].attributes.headline
Erytrocytterne transporterer CO₂ i blodet

# data[].attributes.subject
Erytrocytterne transporterer CO₂ i blodet

# data[].attributes.body
Når næringsstofferne fra maden bliver forbrændt i cellerne, bliver der dannet H2O og CO2 som affaldsstoffer.

Vandet bliver let optaget i blodet, men kuldioxid er en gas, som skal føres til lungerne, så den kan blive udluftet, dvs. komme ud af kroppen.

Hvis der er for store mængder af gasser i blodet, vil de danne bobler, som blokerer de små blodkar.

Derfor kan CO2 ikke bare blive ført med blodet til lungerne, og det bliver i stedet omdannet til kulsyre i erytrocytterne

Når kuldioxid (CO2) kommer ud i kapillærerne, diffunderer det ind i erytrocytterne.

I erytrocytterne omdanner enzymet kulsyreanhydrase H2O og CO2 til H2CO3 (kulsyre).

Kulsyre afgiver hydrogen-ionen (H+) og bliver hermed omdannet til basen bikarbonat (HCO3–). HCO3– bliver frigivet til plasmaet, hvor det er med til at skabe en svag basisk pH. H+ binder sig til hæmoglobinet i det røde blodlegeme.

CO2 kan nu blive transporteret til lungerne som enten kulsyre eller bikarbonat.

Når erytrocytterne befinder sig i kapillærerne omkring lungens alveoler, foregår den modsatte proces: HCO3– optages i erytrocytterne fra plasmaet. HCO3– optager H+ og bliver dermed omdannet til kulsyre H2CO3.

Kulsyren spaltes til H2O og CO2. Kuldioxiden CO2 diffunderer fra plasmaet til alveolerne, hvor eksspirationen bringer det væk fra kroppen.

Når kuldioxid (CO2) kommer ud i kapillærerne, diffunderer det ind i erytrocytterne.

I erytrocytterne omdanner enzymet kulsyreanhydrase H2O og CO2 til H2CO3 (kulsyre).

Kulsyre afgiver hydrogen-ionen (H+) og bliver hermed omdannet til basen bikarbonat (HCO3–).

HCO3– bliver frigivet til plasmaet, hvor det er med til at skabe en svag basisk pH. H+ binder sig til hæmoglobinet i det røde blodlegeme.

CO2 kan nu blive transporteret til lungerne som enten kulsyre eller bikarbonat. Når erytrocytterne befinder sig i kapillærerne omkring lungens alveoler, foregår den modsatte proces: HCO3– optages i erytrocytterne fra plasmaet. HCO3– optager H+ og bliver dermed omdannet til kulsyre H2CO3.

Kulsyren spaltes til H2O og CO2. Kuldioxiden CO2 diffunderer fra plasmaet til alveolerne, hvor eksspirationen bringer det væk fra kroppen.

# data[].attributes.attachment_caption
Figuren viser, at der bliver presset væske fra blodkarret og ud til intercellulærvæsken, og det sker, fordi trykket er højere i kapillæret end uden for.

# data[].attributes.headline
Vandets vandring ud og ind af kapillærerne

# data[].attributes.subject
Vandets vandring ud og ind af kapillærerne

# data[].attributes.body
Det er ikke kun interessant at se på de stoffer, der bliver transporteret rundt med blodet – væsken spiller også en stor rolle.

En stor del af blodet består af væske – ligesom der generelt er meget væske i alle kroppens celler og mellem cellerne. Det er vigtigt, at væsken fordeler sig rigtigt, dvs. at der er den rette mængde inde i cellerne (intracellulært), imellem cellerne (intercellulært) og i blodbanen.

Når blodet bliver pumpet ud af hjertet, kommer det først til aorta, dernæst til arterier, arterioler, og til sidst når det ud til kapillærerne

Det er kun kapillærerne, der er semipermeable (halvgennemtrængelige), og derfor er væsken i blodet "lukket inde", indtil den når frem til dem og kan forlade blodbanen.

Derfor foregår al udveksling af celler og væske netop i kapillærerne. Udvekslingen sker dels på grund af trykforholdene og dels ved hjælp af diffusion og osmose.

Blodet bliver pumpet ud af hjertet med et højt tryk. På vej gennem kredsløbet falder trykket, så det er helt nede på 0, når det når frem til venerne.

Når blodet når frem til kapillærerne, er trykket fra hjertets sammentrækning faldet så meget, at der stort set kun er det tryk tilbage, som vandmolekylerne udøver ud mod blodåren (det hydrostatiske tryk).

Blodtrykket er derfor faldet til ca. 35 mmHg. Alligevel er trykket stadigvæk højere inde i kapillærerne end det tryk på ca. 25 mmHg, som vandmolekylerne udøver uden for kapillærerne, dvs. i den intercellulære væske.

Derfor bliver vand filtreret ud af kapillærerne og ud til den intercellulære væske gennem almindelig osmose

# data[].attributes.body
Ikke alle stoffer i blodet kan passere kapillærvæggen. Blodets celler og plasmaproteinerne, som kaldes kolloider, er for store og bliver derfor tilbageholdt inde i kapillærerne.

Proteinerne, og især proteinet albumin, danner det, der kaldes det kolloidosmotiske tryk.

Det kolloidosmotiske tryk trækker væsken den modsatte vej, dvs. fra intercellulærvæsken og tilbage til blodet. Det kolloidosmotiske tryk virker derfor lige modsat blodtrykket fra hjertets pumpen og det hydrostatiske tryk.

Sammen med væsken, der bliver genoptaget (reabsorberet) i blodbanen, følger der også affaldsstoffer fra cellerne med, især CO2.

Der er to tryk, der afgør, om der bliver presset væske ud af kapillæret eller ej:det hydrostatiske tryk, der falder, jo længere væk fra hjertet det kommer.

Det er 35 mmHg i den arterielle ende

15 mmHg i den venøse.

det kolloidosmotiske tryk, der hele vejen er 25 mmHg.

Der er to tryk, der afgør, om der bliver presset væske ud af kapillæret eller ej:

det hydrostatiske tryk, der falder, jo længere væk fra hjertet det kommer.

a. I den arterielle ende er det hydrostatiske tryk størst, og derfor bliver væske presset ud.

b. I den venøse ende er det kolloidosmotiske tryk størst, og derfor bliver der nu trukket væske ind i kapillæret.

Forskellen på det hydrostatiske tryk og det kolloidosmotiske tryk kaldes for filtrationstrykket.

# data[].attributes.body
Syrer og baser findes i forskellige former i kroppen, men de findes også i den mad, vi spiser.

I maden findes fx fedtsyrer, frugtsyre, B-vitamin (folinsyre) og C-vitamin (askorbinsyre).

Man skulle tro, at aminosyrer, som proteiner er opbygget af, også er syrer, men det er ikke altid tilfældet. Nogle af dem har en basisk effekt.

En syre er et molekyle eller en ion, der kan afgive en eller flere hydrogen-ioner (H+)

En base er et molekyle eller en ion, der kan optage en eller flere hydrogen-ioner (H+).

I kroppens arterier og i respirationscenteret er der sanseceller med receptorer, som registrerer blodets indhold af O2, CO2 og pH-værdi.

# data[].attributes.body
Skal ligge ret præcist mellem 7,37 og 7,43, da cellernes arbejde ellers bliver hæmmet eller helt går i stå.

Det skyldes bl.a., at enzymer er meget følsomme for ændringer i blodets pH-værdi.

Kommer pH-værdien under 7,37, opstår der en syreforgiftning.

Kommer pH-værdien over 7,43, opstår der en baseforgiftning.

# data[].attributes.body
Hvis sansecellerne registrerer, at indholdet af disse stoffer er for højt eller for lavt, vil der straks blive igangsat en regulering.

Reguleringen kan komme fra:

Buffersystemer, dvs. stoffer, som kan fungere som både syrer og baser

Erytrocytterne (de røde blodlegemer), som kan fungere som depot for H+ og CO2

Lungerne, som kan regulere udskillelsen af CO2

# data[].attributes.body
Respirationsligningen beskriver den kemiske proces, der foregår i celler for at omdanne glukose (sukker) og ilt til energi, kuldioxid og vand. Den kan opsummeres med følgende formel:

C₆H₁₂O6 +O₂

→ →

CO2 + H₂O

Her er en kort forklaring af komponenterne i ligningen:

C2H12O6 er glukose, en sukkerart, som fungerer som energikilde

O2 er ilt, som er nødvendigt for processen

CO2 er kuldioxid, som er et affaldsprodukt

H2Oer vand, som også er et biprodukt

Frigivet energi, som bliver opbygget til ATP, der produceres, bruges af celler til forskellige livsprocesser, herunder muskelbevægelser, vækst og reparation.

Processen foregår hovedsageligt i mitokondrierne i cellerne og er afgørende for at opretholde liv, da den leverer den nødvendige energi.

# data[].attributes.body
Buffer: Et molekyle eller en ion eller en kombination af dem, som både kan være syre og base. En buffer har evnen til at holde en væskes pH konstant.

Bufferne holder styr på pH-værdierne i blodet

I kroppen findes en række forskellige stoffer, der kan optræde som både baser og syrer.

Det kan de gøre ved fx at binde H+ og derved mindske mængden af syre, eller ved at afgive H+ og dermed øge mængden af syre.

De vigtigste buffere er kulsyre-bikarbonat-ligevægten, plasmaproteiner og hæmoglobin.

Kulsyre-bikarbonat-ligevægten går ud på, at kroppen kan regulere mængden af kulsyre (syre) og bikarbonat (base), ved at disse to stoffer afgiver eller modtager en hydrogen-ion (H+).

Plasmaproteiner, som fx albumin, kan optage H+, hvis der er for meget syre afgive H+, hvis der er for meget base.

Hæmoglobin kan binde CO2 eller frigive CO2 binde H+ eller frigive H+.

# data[].attributes.body
Hæmoglobin: Røde blodlegmer

Albumin: Er proteiner (plasmaproteiner)

Fosfat:

Bikarbonat:

# data[].attributes.attachment_caption
Figur 1 illustrerer, hvordan vand direkte kan bevæge sig gennem cellemembranen, mens salt ikke kan. Stoffer som salte og sukkerstoffer må i stedet benytte sig af kanalproteiner eller transportproteiner, når de skal gennem membranen.

# data[].attributes.body
Celler er omgivet af en cellemembran, der afgrænser cellens indre. Membranen er god til at regulere hvor mange molekyler der har lov til at passere både ind og ud af cellen. På den måde sørger cellemembranen for at der opretholdes tilpas koncentrationer af bestemte stoffer inde i cellen og har en essentiel funktion der understøtter cellens liv.
Gennem cellemembranen kan vand passere direkte ind og ud af cellen. Derimod tillader membranen ikke, at stoffer som salte og sukkerstoffer kan passere direkte igennem den.

# data[].attributes.attachment_caption
Hypertonisk saltopløsning: Der er en større saltkoncentration udenfor end inden i cellen. Via osmose bevæger vandet sig ud af cellen for at opnå ligevægt. Cellen skrumper, når vand bevæger sig ud af den. Dette kan du se på Figur 3.

# data[].attributes.attachment_caption
Hypotonisk saltopløsning: Der er en mindre saltkoncentration udenfor end indeni cellen. Gennem osmose føres vandet ind i cellen, til der opnås ligevægt. Cellen svulmer op, når den optager vandet. Denne effekt kan ses på Figur 2.

# data[].attributes.body
Hvad er osmose?

Osmose er den proces, hvor vand bevæger sig fra høj til lav vandkoncentration på tværs af en membran. Gennem osmose forsøger cellen at skabe ligevægt  ved at udligne en koncentrationsforskel. Når der er ligevægt, er der lige store koncentrationer på hver side af cellemembranen.

Tre slags saltopløsninger

Vand bevæger sig ind eller ud af cellen alt efter saltkoncentrationen på hver side af membranen. Der kan være tre slags saltopløsninger udenfor cellen

Hypotonisk se figur 2

Hypertonisk se figur 3

Isotonisk opløsning

Saltkoncentrationen er lige stor på hver side af membranen – altså er der ligevægt. Der sker derfor en lige stor bevægelse af vand ind og ud af cellen.

Mange eukaryote celler, som cellerne i vores krop, foretrækker en saltkoncentration på 0,9%. Denne opløsning kaldes også for fysiologisk saltvand. I øjenskyl er der eksempelvis 0,9% salt i, så cellerne i øjet ikke irriteres. Ved højere saltkoncentrationer kan det svie i øjnene – det kender du måske fra badeferier sydpå?

Man skal heldigvis ikke selv tænke over at opretholde denne ligevægt. Hvis man eksempelvis får for meget salt gennem maden, signalerer cellerne til hjernen, at man har brug for vand, og så bliver man tørstig.

# data[].attributes.body
Et monosakkarid består at ét molekyle. Mono betyder en.

Der er tre forskellige slags monosakkarider. Alle andre kulhydrater er sammensat ud fra disse tre:

Glukose – det vigtigste af de tre monosakkarider. Du kender det måske også under navnet druesukker. Når man måler blodglukose, er det antallet af glukosemolekyler i blodet, man måler.

Fruktose – findes i frugt.

Galaktose – findes som en del af mælkesukker.

# data[].attributes.body
Et disakkarid består af to monosakkarider. Di betyder to.

Som det ses i figur i 4.6, findes der tre forskellige slags disakkarider:

Sakkarose (glukose + fruktose) – almindeligt hvidt sukker

Laktose (glukose + galaktose) – mælkesukker

Maltose (glukose + glukose) – anvendes til ølproduktion

# data[].attributes.body
Er store, komplekse kulhydratmolekyler, der kan bestå af mange tusind monosakkarider.

Polysakkarider inddeles i:

Stivelse – findes i brød, mel, gryn, pasta, ris og kartofler. Stivelsesmolekyler består af mellem 100 og 100.000 glukosemolekyler.

De findes enten som spiralformede kæder af glukosemolekyler eller i en forgrenet form, hvor flere lige kæder af glukosemolekyler er sat sammen.

Jo flere glukosemolekyler der sidder sammen, desto længere tid er kroppens enzymer om at nedbryde det til monosakkarider.

Glykogen – kroppens lager af glukosemolekyler.

Glykogen består af ca. 100.000 stærkt forgrenede kæder af glukose og udgør kroppens lager af glukose. Kroppen kan deponere ca. 100 g glukose i leveren og ca. 250 g i muskelvæv.

Kostfibre – findes i korn, frugt og grøntsager. Der findes forskellige typer af kostfibre. Nogle er dannet kun af glukose (cellulose), andre består af flere forskellige monosakkarider.

Fælles er, at de er ufordøjelige for tarmens enzymer og derfor passerer ufordøjet igennem mave-tarm-systemet, indtil de når tyktarmen. Her nedbrydes en mindre mængde af dem af bakterier.

Polysakkarider kan være opbygget som blandt andet stivelse og fibre i vores kost.

Øverst er vist stivelse, som består af en masse sukkerenheder sat sammen i en lang kæde, som ruller sig sammen som en spiral.

Øverst er nogle enkelte af sukkerenhederne fremhævet, så du kan se deres opbygning (glukoseenheder).

Nederst er vist et lille udsnit af et andet sammensat kulhydrat, nemlig fibre.

Fibre, som fx cellulose, består af en meget lang kæde af glukoseenheder ligesom stivelse. Men som du kan se på tegningen, så står hver anden sukkerenhed i cellulose på hovedet.

# data[].attributes.body
Kulhydratstofskiftet under faste involverer flere biokemiske processer, der har til formål at opretholde energiniveauer, når kroppen ikke får tilført kulhydrater gennem kosten.

Hvad der sker med kulhydrater og energiproduktion under faste:

1. Glykogenlagre

Når man faster, begynder kroppen med at mobilisere energilagrene. De primære kilder til hurtigt tilgængelig energi er glykogenlagrene, som findes i leveren og musklerne.

Glykogen er en polymer af glukose, og når kroppen har brug for energi, nedbrydes glykogen ved hjælp af enzymet glykogenolyse til glukose.

2. Leveren og Glukoneogenese

Når glykogenlagrene er ved at være opbrugt, især efter cirka 24 timers faste, begynder kroppen at producere glukose fra ikke-kulhydratkilder '

(gennem en proces kaldet glukoneogenese)

Sker primært i leveren og involverer omdannelse af aminosyrer (fra nedbrydning af muskelmasse), glycerol (fra fedt) og laktat (fra glykolyse) til glukose.

3. Insulin og Glukagon

Under faste falder insulinniveauerne, da der ikke er nogen særlig tilførsel af kulhydrater.

Insulin er med til at sænke blodsukkeret

mens glukagon, et hormon der frigives fra bugspytkirtlen, er med til at hæve blodsukkeret ved at stimulere nedbrydning af glykogen og glukoneogenese

Dette hormonelle skift er en central del af kroppens tilpasning til faste.

4. Øget brug af fedt

Når faste fortsætter, og efterhånden som glykogenlagrene bliver lavere, begynder kroppen i stigende grad at forbruge fedtsyrer som energikilde.

Dette fører til produktionen af ketonlegemer i leveren, som kan bruges som en alternativ energikilde, især af hjerne og muskler.

5. Muskelproteinnedbrydning

Under langvarig faste kan kroppen begynde at nedbryde muskelproteiner for at få adgang til aminosyrer, der kan bruges til glukoneogenese. Dette kan føre til tab af muskelmasse over tid.

Kulhydratstofskiftet under faste er en kompleks proces, hvor

Kroppen skifter fra at bruge kulhydrater til at bruge fedt som sin primære energikilde

Glykogenlagrene udtømmes, og glukoneogenese aktiveres for at opretholde blodsukkeret

Samtidig med at kroppen begynder at tilpasse sig ved at mobilisere fedtreserver

Det er en tilpasning, der gør det muligt for kroppen at overleve perioder uden fødeindtag.

# data[].attributes.body
Når kroppen har rigeligt med energi og et overskud af sukker, har den mulighed for at lagre det i lange kæder af sammenhængende kulhydrat kaldet glykogen.

Glykogen har en meget tæt struktur, der gør at store mængder glukose kan lagres på relativt lidt plads, indtil kroppen skal bruge energien derfra.

Glykogenlagring

1. Leveren: Glykogenlageret i leveren udgør omkring 8-10% af leverens vægt. Det har en vigtig funktion, da det er med til at stabilisere blodsukkeret. Hvis blodsukkeret er lavt, kan signalhormoner som fx glukagon mobilisere glykogenet fra leveren og frisætte sukker til blodbanen, så blodsukkeret igen stiger. Dette lager er helt tømt efter omkring 12-18 timers faste.

2. Muskler: 2% af musklers vægt udgøres af oplagret glykogen. Her sørger glykogenet for, at musklerne får den nødvendige energi, når de belastes under arbejde. Lagret her tømmes først efter længere tids anstrengelse.

# data[].attributes.body
omregning til mol

C6 vægt 12 pr. molekyle

H12 vægt 1 pr. molekyle

O6 vægt 16 pr molekyle

6x12 = 72

1x12 = 12

6x16= 96

180 g/mol

# data[].attributes.attachment_link.title
BEK nr 555 af 27/04/2022, Børne- og Undervisningsministeriet

# data[].attributes.attachment_link.description
Bekendtgørelse om grundfag, erhvervsfag, erhvervsrettet andetsprogsdansk og kombinationsfag i erhvervsuddannelserne og om adgangskurser til erhvervsuddannelserne